Справа 369/6860/21 Головуюча в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/761/2026 Головуючий в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорки ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0000024 від 11.01.2021 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та прокурорки Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарандинці Лубенського району Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ТОВ «Юніверс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.289 КК Українита виправдано у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення;

вирішене питання про процесуальні витрати та речові докази.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що він, перебуваючи на території ТОВ «Юнівест», знаючи при цьому, що користувачем автомобіля «Volkswagen Bora», на іноземній реєстрації (Литва), являється ОСОБА_8 , який дії на підставі усної домовленості працював водієм у ТОВ «Юнівест», не маючи права на користування вказаним автомобілем, без будь-якої згоди власника чи інших правових підстав, діючи умисно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, за допомоги заздалегідь найнятого евакуатора, завантажив автомобіль марки «Volkswagen Bora», користувачем якого являється ОСОБА_8 та перемістив його на територію підприємства, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський (Бучанський) район, вул. Кленовий Узвіз, 6, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 57 069 грн 87 коп.

В апеляційній скарзі прокурорки вказано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінального процесуального законодавства. В обґрунтування доводів скарги указала на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 доведена в судовому засіданні в повному обсязі, та підтверджується сукупністю досліджених доказів. Звернула увагу на те, що висновки місцевого суду про відсутність в матеріалах справи доказів того, що ОСОБА_8 являється власником або користувачем автомобіля «Volkswagen Bora» не відповідають обставинам, які були встановлені під час судового розгляду. Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вказали на те, що потерпілий ОСОБА_14 користувався автомобілем, окрім того, свідок ОСОБА_13 зазначив, що йому відомо, що потерпілий купив автомобіль для себе й сина та користувався ним за пів року до того, коли він почав працювати на ОСОБА_10 в ТОВ «Юніверс». Також, потерпілий ОСОБА_14 під час допиту повідомляв суду, що купив вищенаведений автомобіль у Литві, однак оформлення займався його племінник ОСОБА_15 , у зв`язку із цим, в документах, що були надані стороною захисту містяться інформація про власника автомобіля саме ОСОБА_16 . Таким чином, відповідно показань свідків, письмових доказів у своїй сукупності доведено факт користування вказаним автомобілем потерпілим ОСОБА_17 . Крім того, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 за ч.1 ст.289 КК України є необгрунтованим, оскільки ОСОБА_10 є особою, яка має право на користування транспортним засобом «Volkswagen Bora». Однак, наведений висновок місцевого суду спростовується дослідженими доказами. Зокрема, стороною захисту 25.10.2022 відкрито прокурору та надано суду докази сторони захисту, що були отримані після завершення досудового розслідування, а саме, відповідь уповноважених осіб Литовської Республіки, що була надана на адвокатський запит. З наданих стороною захисту доказів, вбачається, що автомобіль був знятий з реєстрації зареєстрованих транспортних засобів Литовської Республіки. Зокрема, з проханням про зняття транспортного засобу з реєстрації звернувся ОСОБА_24 (МТ «Столгіда »), та який є власником транспортного засобу, в графі про нового керуючого (власника) транспортного засобу вказано ОСОБА_19 , який став власником на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2021 року. Таким чином, Державне підприємство Литовської Республіки «Регітра» на адвокатський запит надало стороні захисту офіційну інформацію, що транспортний засіб «Volkswagen Bora» був знятий з реєстрації 29.04.2021 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2021 між МТ «Столгіда» та ОСОБА_20 , тому МТ «Столгіда» не могло 30.04.2021 продати вищевказаний автомобіль ОСОБА_21 , оскільки вже не були його власниками. Наведене вказує на те, що суд безпідставно дійшов до висновку, що подані стороною захисту документи, які отримані в порядку адвокатського запиту, а також інформація про перетин кордону транспортним засобом, отримана під час судового розгляду в порядку тимчасового доступу, підтверджують доводи ОСОБА_10 про безпідставність пред`явленого йому обвинувачення, сумніви у достовірності поданого ним договору від 30.04.2021 купівлі-продажу автомобіля в суду не виникало. Крім того, поза увагою суду залишено те, що заява потерпілого ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення була подана 11.01.2021, а ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України 25.01.2021. Договір купівлі-продажу між ОСОБА_10 та МТ «Столгіда» укладений 30.04.2021, тобто після повідомлення ОСОБА_10 про підозру у вчиненні злочину. На думку прокурора, дії ОСОБА_10 , відповідають кваліфікації за ч.1 ст.289 КК України, що підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом, показаннями потерпілого та свідків. Просила вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання із випробуванням строком на 2 роки. Вирішити питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, вказано на необгрунтованість висновків місцевого суду в частині того, що стороною обвинувачення недоведено те, що потерпілий ОСОБА_8 являється власником або користувачем автомобіля. Вказав на те, що договір-купівлі продажу був укладений обвинуваченим вже під час проведення слідства, також такий договір слідчому не надавався. Крім того, обвинувачений не мав інших документів в тому числі технічного паспорта на автомобіль. На думку апелянта, вказані обставини свідчать про штучне створення доказів для того, щоб уникнути відповідальності ОСОБА_10 за скоєний злочин. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого обвинувачений ОСОБА_10 вказав на її необґрунтованість, а вирок суду вважав законним та обґрунтованим. Вказав на те, що під час розгляду справи достовірних доказів того, що потерпілий ОСОБА_8 є власником або користувачем автомобіля «Volkswagen Bora», стороною обвинувачення не наведено. Крім того, документи, які надав прокурор та потерпілий, не підтверджують право власності чи право користування, оскільки у потерпілого ОСОБА_8 21.01.2020 не могло виникнути право власності чи право користування, оскільки, відповідно до даних Державного підприємства «Регітра», автомобіль «Volkswagen Bora» лише 29.04.2021 був знятий з реєстрації власником МТ «Столгіда» на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2021 для ОСОБА_22 . Зокрема, придбання автомобіля можливе лише після зняття його з обліку. Звернув увагу, що автомобіль було знято з обліку 29.04.2021, а 30.04.2021 було продано ОСОБА_10 відповідно до договору купівлі-продажу. Тобто доказів існування договору купівлі-продажу з ОСОБА_20 у сторони обвинувачення немає, а також відсутні такі докази у матеріалах справи. Окрім цього, ОСОБА_22 був залучений свідком зі сторони потерпілого, проте в судове засідання не з`явився, в телефонному режимі повідомив, що був тільки водієм автомобіля та не може підтвердити події. Крім того, доказів про те, що ОСОБА_8 близько року їздив на автомобілі та мав при собі всі належні документи, стороною обвинувачення не було надано. Враховуючи те, що належних документів про користування потерпілим ОСОБА_8 суду не надано, це свідчить про те, що останній не може бути належним користувачем автомобіля та не міг ним користуватись. Просив вирок залишити без змін.

В ході апеляційного розгляду захисником ОСОБА_9 заявлене клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження. Послався на те, що на час розгляду справи закінчилися строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а тому обвинувачений має бути звільнений від кримінальної відповідальності, про що він не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_10 клопотання захисника підтримав. Після роз`яснення обвинуваченому підстав, порядку та наслідків звільнення особи від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України обвинувачений ОСОБА_10 також клопотання захисника підтримав та надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності.

Представник потерпілого не заперечував проти задоволення клопотання захисника, проте в ухвалі про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження просив вирішити питання про повернення автомобіля потерпілому.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання, визнаючи його обґрунтованим та наголосивши на тому, що перебіг давності не переривався та не зупинявся, а строк передбачений ст. 49 КК України дійсно закінчився.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули строки, перелік яких визначений у пунктах 1-5 частини першої статті ст. 49 КК України та не мало місце зупинення чи переривання перебігу давності відповідно до частин другої та третьої ст. 49 КК України. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження кримінальне правопорушення, поставлене у вину ОСОБА_10 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України мало місце (було вчинене) не пізніше 11.01.2021 року - точна дата та час органом досудового слідства не встановлений проте 11.01.2021 року відомості про дане кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР. Кримінальне правопорушення, що поставлене у вину ОСОБА_10 відповідно до ч.4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України строк давності за дане кримінальне правопорушення становить п`ять років. Із моменту вчинення кримінального правопорушення до дня ухвалення зазначеного вище рішення минуло більше п`яти років. Фактів зупинення чи переривання перебігу давності відповідно до частин другої та третьої ст. 49 КК України у ході апеляційного розгляду не встановлено. Зазначені обставини указують на те, що строки давності у даному кримінальному провадженні закінчилися, а тому, зважаючи на наявність клопотання захисника та згоди обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності із підстав, передбачених ст. 49 КК України його необхідно звільнити від кримінальної відповідальності на підстав даної норми закону, а кримінальне провадження закрити відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Та обставина, що стосовно обвинуваченого був ухвалений виправдувальний вирок не є перешкодою до розгляду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та ухвалення рішення про задоволення даного клопотання. Так, § 2 Глави 24 КПК України яким урегульовані питання звільнення особи від кримінальної відповідальності не містить заборони в частині ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності щодо якої ухвалений виправдувальний вирок. Цими положеннями КПК України визначені обов`язкові умови такого звільнення якими є: наявність підстави, передбаченої відповідним законом та наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності незалежно від того на якому етапі чи на якій стадії кримінального провадження відбувається таке звільнення, у тому числі і якщо воно відбувається на стадії апеляційного провадження з оскарження виправдувального вироку. Оскільки можливість звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності із підстав закінчення строків давності передбачена ст. 49 КК України та отримана згода обвинуваченого на таке звільнення, то ухвалення колегією суддів рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності із цих підстав та закриття кримінального провадження є обов`язковим.

Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання захисника, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 284 КПК України. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_10 підлягає скасуванню відповідно до вимог ч.1 ст. 417 КПК України.

У зв`язку із поданням зазначеного клопотання захисником на етапі апеляційного розгляду до його завершення, колегія суддів вважала за необхідне, відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України розглянути дане клопотання негайно із ухваленням рішення про його задоволення, не ухвалюючи рішення по суті апеляційних скарг.

На думку колегії суддів, клопотання представника потерпілого про передачу потерпілому автомобіля «Volkswagen Bora» номерний знак іноземної реєстрації НОМЕР_1 який був предметом посягання не підлягає до задоволення. Відповідно до матеріалів справи даний автомобіль був вилучений слідчим 16.01.2021 у ході проведення досудового розслідування та переданий на зберігання на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: вул. Свято-Покровська, 215, сел. Гостомель Бучанського району Київської області. Із того часу місце знаходження даного автомобіля не відоме. Відповідно до листа заступника начальника СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_23 у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації щодо України на території зазначеного вище майданчика віськовослужбовцями РФ було пошкоджено 220 транспортних засобів та викрадено 88 транспортних засобів про що 18.05.2022 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000344 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України. Оскільки місце знаходження зазначеного вище автомобіля не встановлене, існує вірогідність втрати цього автомобіля, а також зважаючи на існування кримінального провадження № 0000344 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України зазначений вище автомобіль фізично не може бути повернутий потерпілому, що указує на необхідність відмови у задоволенні клопотання представника потерпілого. Окрім того, матеріали кримінального провадження дають підстави стверджувати про можливий спір про право на даний автомобіль, що також унеможливлює його повернення. При встановлені місця перебування даного автомобіля та відсутності спору про право потерпілий не буде позбавлений можливості звернутись із клопотанням в порядку Розділу VIII КПК України про передачу йому цього автомобіля.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Клопотання захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_10 скасувати.

ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 289 КК України звільнити із підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000024 від 11.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України закрити із підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 284 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту її проголошення.

СУДДІ

____________________ _________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4