Справа № 577/5996/25
Провадження № 1-кп/577/532/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001300 від 19 грудня 2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотопа Сумської області, українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, військовослужбовця, на хронічні захворювання не страждає, інвалідності не має, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04 травня 2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин;

- 26 вересня 2023 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць 20 (двадцять) днів; звільнений з місць відбування покарання 04 січня 2024 року;

- 23 квітня 2024 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняв психологічне насильство стосовно ОСОБА_6 , з яким він проживав у одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та з яким він пов`язаний спільним побутом.

Так, постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року ОСОБА_3 був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за те, що він 29 травня 2024 року о 12 год 00 хв., будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно свого діда ОСОБА_6 , а саме висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_6 , чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2024 року ОСОБА_3 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він 22 жовтня 2024 року о 19 год 00 хв., будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно свого діда ОСОБА_6 , чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілого.

Також постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_3 визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за те, що 17 листопада 2024 року о 10 год 00 хв. він, будучи раніше притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно свого діда ОСОБА_6 , чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілого, а також за те, що 19 листопада 2024 року о 19 год 00 хв., будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, повторно протягом року порушив терміновий заборонний припис серії АА № 554631 від 17 листопада 2024 року про зобов`язання залишити місце проживання постраждалого ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , заборону на вхід та перебування в місці проживання ОСОБА_6 , а також заборону у будьякий спосіб контактувати з потерпілим від домашнього насильства.

Незважаючи на притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вказаних заходів виявилося недостатньо для виправлення і виховання ОСОБА_3 в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття та запобігання вчиненню нових правопорушень та 13 грудня 2024 року о 17 год 40 хв ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав із ОСОБА_6 , з яким був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки, знову висловлювався на адресу ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та є інвалідом 1 групи, нецензурною лайкою зі змістом приниження його честі та гідності, ображав непристойними словами, виказуючи тим самим неповагу до ОСОБА_6 як особистості, а також погрожував застосуванням фізичної сили, що призвело до психологічних страждань ОСОБА_6 .

Згідно висновку судової психологічної експертизи № 35 від 17 січня 2025 року потерпілий ОСОБА_6 перебуває у стані психоемоційної напруги, що супроводжується фізичним дискомфортом та больовими відчуттями, неможливістю достатнього відпочинку та сну, підвищеною знервованістю, тривожністю, неспокоєм, образою, побоюванням. Вказані обставини зумовлюють порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку літньої особи, погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим знижують загальну якість життя ОСОБА_7 , спричиняють психологічні (моральні) страждання. Наявний у ОСОБА_6 емоційний стан (психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно-наслідковому зв`язку) з агресивною поведінкою його онука ОСОБА_3 . Конфліктна поведінка ОСОБА_3 постає для ОСОБА_6 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю та надав показання, що ОСОБА_6 був чоловіком його баби по лінії матері - ОСОБА_8 та вони були одружені більше 40 років. Коли йому виповнилося 5 (п`ять) років, то він постійно став проживати у родині ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . За адресою: АДРЕСА_3 вони переїхали у 1998 році, де продовжили проживати як одна сім`я. У 2021 року його баба ОСОБА_8 померла та він залишився проживати у квартирі разом із ОСОБА_6 . Вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. ОСОБА_6 фактично не залишає квартиру, оскільки після перенесеного інсульту він погано пересувається та є інвалідом 1 групи. Проте його відносини з ОСОБА_6 після смерті баби значно погіршилися. Дійсно він часто висловлювався на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою та ображав його, а останній за вказаними фактами викликав працівників поліції. Коли приїздила поліція, то складала стосовно нього протоколи про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, за вчинення ним домашнього насильства, а також виносила терміновий заборонний припис. Потерпілим за вказаними фактами був ОСОБА_6 . У подальшому постановами Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року, 08 листопада 2024 року та 27 листопада 2024 року він був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Вказані постанови суду ним оскаржені не були. Стосовно ОСОБА_6 протоколи про адміністративне правопорушення за вчинення ним домашнього насильства працівниками поліції не складалися.

13 грудня 2024 року у вечірній час, точний час він вказати не може, він перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебував і ОСОБА_6 та дійсно знову став висловлювався на адресу ОСОБА_6 нецензурною лайкою, ображав його непристойними словами та погрожував застосуванням фізичної сили. В свою чергу ОСОБА_6 викликав працівників поліції та у подальшому стосовно нього було розпочате кримінальне провадження за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КУпАП.

Після останньої події він залишив квартиру АДРЕСА_4 , переїхав проживати до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , та не спілкується з ОСОБА_6 . Він повністю згоден з висновком судової психологічної експертизи № 35 від 17 січня 2025 року, що внаслідок його дій ОСОБА_6 були заподіяні моральні страждання, а він вчинив щодо нього психологічне насильство. Після останньої події він пробачення у ОСОБА_6 не прохав та взагалі не спілкувався з ним. Він вважає. що у всіх конфліктах був винен ОСОБА_6 та бажає ОСОБА_6 , щоб він віддав Богу душу.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, у повному обсязі доводиться також іншими доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та є інвалідом 1 групи. ОСОБА_3 є онуком його дружини ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_3 був один рік та вісім місяців, то він з дружиною забрали його у свою родину та з того часу він проживав з ними. Останнім часом вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Коли ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла, то у вказаній квартирі залишилися проживати він і ОСОБА_3 . Вони проживала як одна родина та вели спільне господарство. Проте ОСОБА_3 не бажав нести участі у витратах на утримання житла та на придбання продуктів харчування, а його пенсії на вказані потреби не завжди вистачало. Він намагався поспілкуватися з ОСОБА_3 , але останній ображав його нецензурною лайкою, виказував на його адресу образливі слова, а іноді навіть застосовував фізичну силу. Коли ОСОБА_3 залишив військову частину та перестав отримувати будь-які кошти, то він став поводитися стосовно нього ще більш агресивно. З травня 2024 року ОСОБА_3 став доволі часто його ображати та висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, застосовував до нього фізичну силу, а тому він, щоб припинити вказану поведінку ОСОБА_3 , телефонував до поліції на лінію «102». Працівники поліції приїздили на виклик, проводили перевірку та складала стосовно ОСОБА_3 протоколи про адміністративні правопорушення за домашнє насильство, але це не змінювало поведінку ОСОБА_3 . Кожного разу після того як ОСОБА_3 ображав його чи застосовував до нього силу, від дуже сильно хвилювався, у нього підвищувався тиск, боліло серце, був порушений його сон. Він знав, що ОСОБА_3 не змінить свою поведінку, оскільки він раніше вже був притягнутий до кримінальної відповідальності за домашнє насильство стосовно своєї баби - ОСОБА_8 , а також стосовно нього, але це не вплинуло на його ставлення до тих, з ким він проживав разом. На нього особисто жодного разу працівниками поліції не був складений протокол за вчинення адміністративного правопорушення чи він не був притягнутий до відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції.

У грудні 2024 року, він вже не пам`ятає точну дату, він та ОСОБА_3 перебували вдома за адресою: АДРЕСА_2 , і ОСОБА_3 став говорити на його адресу образливі та нецензурні слова, погрожував застосувати до нього фізичну силу. Він викликав працівників поліції та написав заяву про кримінальне правопорушення для притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за домашнє насильство. В той день він також дуже сильно розхвилювався та у нього підвищився тиск, що для нього є небезпечним, що він переніс інсульт та ліва частина тіла у нього не працює. Після вказаного випадку ОСОБА_3 став проживати у квартирі своєї матері по АДРЕСА_5 . Проте щомісяця приходить за місцем його проживання, так останній рази ОСОБА_3 приходив до нього 05 жовтня 2025 року та 05 листопада 2025 року, стукав та бив ногами по вхідних дверях. Проте він до ОСОБА_3 не вийшов, а зайти до квартири останній не зміг, оскільки він після того як він звернувся до поліції із заявою про злочин, то змінив замки на вхідних дверях до квартири. У подальшому під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні з ним як потерпілим спілкувався психолог, якому він розповідав про поведінку ОСОБА_3 , а також про свій психологічний стан після вчинків ОСОБА_3 . Він повністю згоден з висновком експерта, що внаслідок дій ОСОБА_3 йому були заподіяні моральні страждання. Після того як він подав заяву до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області про вчинене ОСОБА_3 щодо нього кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 у нього пробачення не просив. При визначення ОСОБА_3 покарання він покладається на розсуд суду.

Відповідно до рапорта старшого інспектора чергового Конотопського РВП ГУНП у Сумській області, 13 грудня 2024 року зі служби «102» надійшло повідомлення про домашнє насильство. До поліції звернувся ОСОБА_6 , який повідомив, що його онук ОСОБА_3 13 грудня 2024 року близько 18 год 08 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_2 , побив його (а.с. 63).

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13 грудня 2024 року, ОСОБА_6 13 грудня 2024 року о 18 год. 25 хв. звернувся із заявою до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, у якій зазначив, що його онук ОСОБА_3 13 грудня 2024 року близько 17 год 40 хв, перебуваючи за місцем їх проживання по АДРЕСА_2 вчинив щодо нього домашнє насильство, а саме ображав його нецензурною лайкою та давав йому стусани. При цьому ОСОБА_6 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України - за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 64).

29 травня 2024 року працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області стосовно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 230141 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, на підставі якого постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 червня 2024 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він 29 травня 2024 року о 12 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно свого діда ОСОБА_6 , а саме: висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерплого (єдиний унікальний номер судової справи № 577/3471/24) (а.с. 68, 79, 89).

Також 22 жовтня 2024 року працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області стосовно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 230531 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, на підставі якого постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2024 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він 22 жовтня 2024 року 19 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , повторно протягом року вчинив домашнє насильство стосовно свого діда ОСОБА_6 (єдиний унікальний номер судової справи № 577/6345/24) (а.с. 69-70, 127).

Крім того 17 листопада 2024 року працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області стосовно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 601767 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та 19 листопада 2024 року працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області стосовно ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 601769, на підставі яких постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він 17 листопада 2024 року о 10 год 00 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно свого діда ОСОБА_6 , чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілого, та 19 листопада 2024 року о 09 год 00 хв порушив терміновий заборонний припис серії АА № 554631 від 17 листопада 2024 року, а саме порушив зобов`язання залишити місце проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , заборону на вхід та перебування у місці проживання ОСОБА_6 , а також заборону у будь який спосіб контактувати з ОСОБА_6 (єдиний унікальний номер судової справи № 577/6349/24) (а.с. 77, 117, 131).

За висновком експерта № 35 від 17 січня 2025 року, на час обстеження ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у стані психоемоційної напруги, що супроводжується фізичним дискомфортом та больовими відчуттями, неможливістю достатнього відпочинку та сну, підвищеною знервованістю, тривожністю, неспокоєм, образою, побоюванням. Вказані обставини зумовлюють порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку літньої особи, погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим знижують загальну якість життя ОСОБА_7 , спричиняють психологічні (моральні) страждання. Наявний у ОСОБА_6 емоційний стан (психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно-наслідковому зв`язку) з агресивною поведінкою його онука. Конфліктна поведінка ОСОБА_3 постає для ОСОБА_6 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін (а.с. 73-74).

Таким чином вина ОСОБА_3 доведена та він вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд відносить, що ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому суд не знаходить підстав для встановлення такої обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , як щире каяття обвинуваченого, виходячи з наступного.

Щирим каяттям особи є критична оцінка обвинуваченим своєї поведінки, висловлення твердого наміру не допускати подібних вчинків у майбутньому, вибачення та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, зменшення негативних наслідків своєї протиправної поведінки, а не лише формальна вказівка обвинуваченого на визнання своєї вини.

Саме по собі визнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні злочину під час судового розгляду кримінального провадження, враховуючи надані ним у суді показання, відсутність вибачення перед потерпілим ОСОБА_6 , намагання звинуватити потерпілого в тому, що він змушений був себе так поводити стосовно нього, не вказує, що зізнання ОСОБА_3 стало результатом тривалого роздуму, внутрішньої боротьби та психологічної переорієнтації.

Наведене свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_9 щирого жалю з приводу вчиненого та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочинів.

Як вбачається із досудової доповіді, складеної Конотопським РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області, орган пробації оцінює ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та рівень його небезпеки для суспільства як високий, та вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в тому числі для окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні на впливу на поведінку ОСОБА_3 з метою його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень неможливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с. 39-41).

Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, характеру вчинених обвинуваченим дій, враховуючи обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , а також, що він раніше судимий, в тому числі за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, потерпілим від якого був ОСОБА_6 (а.с. 148, 150-151), відповідно до характеристики, складеної старшим ДОП сектору ДОП відділу превенції Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, за місцем проживання зарекомендував себе з негативної сторони (а.с. 152), 26 вересня 2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (а.с. 59, 157, 158-160), а також досудову доповідь органу пробації, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням особи обвинуваченого, підстав для застосування ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_3 покарання, суд не вбачає.

Встановлено, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та засуджений до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. У вказаному вироку зазначено, що початок строку відбування покарання слід рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 на виконання вироку суду. Вказаний вирок набрав законної сили 23 травня 2024 року (а.с. 51, 150-151).

За повідомленням Конотопського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області ОСОБА_3 не відбував покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року (а.с. 59).

Частиною 1 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Оскільки ОСОБА_3 не відбував покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року, то при призначенні йому покарання за вказаним вироком слід застосувати ч. 1 ст. 71 КК України.

Невідбута ОСОБА_3 частина покарання за попереднім вироком (вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року) становить 1 (один) рік обмеження волі, що, відповідно до підп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 6 (шести) місяцям позбавлення волі із розрахунку, що два дні обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 у кримінальному провадженні застосований не був та прокурор не звертався до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим не пред`явлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за вказаним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2024 року у виді 2 (двох) місяців обмеження волі, що, відповідно до ст. 72 КК України, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, складає 1 (один) місяць позбавлення волі, та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Строк відбування ОСОБА_3 покарання за вказаним вироком суду рахувати з часу його затримання після звернення вироку суду до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право, відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1