КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1899/2026 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН: 753/5951/25 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особи, щодо якої вирішується питання застосування

примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 по факту вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000254 від 16 січня 2025 року, по факту вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Дарницької окружної прокуратури міста Києва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, а клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 (провадження № 753/5951/25) направити на новий судовий розгляд.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вважає, що суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав для висновку про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст. 291 КПК України, а відтак підстави для його повернення прокурору були відсутні.

Зокрема, на думку апелянта, посилання суду першої інстанції на ту обставину, що чинний КПК України не передбачає можливості прокурору змінити під час судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, є безпідставними.

Так, відповідно до загальних положень закінчення досудового розслідування регламентованих в ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій зокрема і звернутися до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.Тому у даному випадку, формою завершення досудового розслідування є не обвинувальний акт, а клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, яке має відповідати таким же вимогам зазначеним в ст. 291 КПК України, що й обвинувальний акт, а тому формою закінчення досудового розслідування є саме клопотання у якому підтримує публічне обвинувачення прокурор.

Крім того, прокурор посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Об`єднаної палати касаційного кримінального суду від 15 квітня 2024 року (справа № 753/25892/21), згідно з якими в ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій.

Тому, як вважає апелянт, суд першої інстанції не мав жодних правових підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, оскільки приймаючи таке рішення суд вдався до аналізу фактичних обставин кримінального провадження та порушив одну із загальних засад кримінального провадження, а саме змагальність сторін, оскільки фактично суд першої інстанції перебрав на себе функції державного обвинувачення, що є неприпустимим.

Також прокурор звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон не уповноважує суд на стадії підготовчого провадження надавати процесуальну оцінку обсягу обвинувачення (повноти зазначення в обвинувальному акті інформації про час, місце, спосіб, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги; захисника, який вказав про те, що по формі клопотання відповідає вимогам закону, а по суті - він погоджується з доводами, викладеними в ухвалі суду; особу, щодо якої вирішується питання застосування примусових заходів медичного характеру, який підтримав захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що до Дарницького районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000254 від 16 січня 2025 року, по факту вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - про застосування примусових заходів медичного характеру.

За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000254 від 16 січня 2025 року по факту вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвала обґрунтована тим, що стороною обвинувачення у клопотанні вказано, що ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, перебуваючи в магазині «WINETIME» по пр. Бажана, 1Е, що в м. Києві, переконавшись та вважаючи, що за його діями ніхто з обслуговуючого персоналу та відвідувачів магазину не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв у відділі з алкогольними напоями 2 пляшки віскі Macallan Double Cask Vatured 12p к/у загальною вартістю 6713,33 грн. (без ПДВ), які поклав до пакету, який мав з собою. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел...

Суд дійшов висновку, що у клопотанні фактично вказано, що ОСОБА_8 усвідомлював протиправність своїх дій та їх подальші негативні наслідки, хоча водночас у клопотанні вказано, що у період часу, коли було вчинено кримінальне правопорушення і на теперішній час, за своїм психічним станом ОСОБА_8 не міг і не може усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Враховуючи те, що прокурором у клопотанні також зазначається, що ОСОБА_8 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді реакції на важкий стрес та порушення адаптації - посттравматичного стресового розладу, та за своїм психічним станом не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, як ознаки суб`єктивної сторони злочину. Тому висновки прокурора (в частині наявності умислу) про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема у постанові від 26 червня 2021 року у справі № 202/5997/17.

Окрім того, суд наголосив на тому, що предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Крім того, суд вказав про те, що у клопотанні у порушення вимог КПК України зазначено обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно з вимогами ст. 505 КПК України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню:

1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення;

2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою;

3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування;

4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього;

5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою;

6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням.

7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 292 КПК України передбачено, клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

Таким чином, на думку колегії суддів, клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру, окрім загальних вимог до обвинувального акту, має певні відмінності та особливості, які повинні бути відображені у клопотанні, а, окрім того, з урахуванням встановленого у цієї особи розладу психічної діяльності не повинно містити форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, оскільки вказівка на вказані обставини свідчить про вчинення особою не суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч 4 ст. 185 КК України, що суперечить змісту такого клопотання та на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Оскільки на стадії підготовчого судового засідання судом встановлено, що клопотання не відповідає вимогам закону, а, викладені у клопотанні обставини містять положення, що суперечать одне одному, і наявність таких обставин перешкоджає призначенню клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру до судового розгляду, на думку колегії суддів, суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення про повернення такого клопотання внаслідок невідповідності його вимогам КПК України прокурору.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000254 від 16 січня 2025 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по факту вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повернуто прокурору - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4