ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000068 від 13.08.2024 року за апеляційними скаргами прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 4 квітня 2025 року та на ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025р., стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, з професійно-технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції

з Баштанського районного суду Миколаївської області )

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі на вирок прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині засудження за ч.1 ст.125 КК України скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_6 звільнити з іспитовим строком на 1 рік, покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі на ухвалу прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а провадження щодо виправлення описки закрити.

Короткий зміст вироку.

Вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеженням волі строком на 1 (один) рік.

Застосовано ст. 75 КК України і звільнено обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо ОСОБА_6 протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта та проведення експертизи в розмірі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 84 копійки. Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду виправлено описку, допущену у вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.04.2025 року (справа №468/576/25, номер провадження 1-кп/468/115/25), а саме у першому абзаці резолютивної частини вироку « ч.1 ст. 125 КК України» виправити на « ч.4 ст. 358 КК України". Ухвалено вважати даний абзац викладеним в наступній редакції: " ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України і призначити йому покарання у виді обмеженням волі строком на 1 (один) рік.".

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі на вирок прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає зазначений вирок суду в частині засудження за ч.1 ст.125 КК України незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пояснює, що відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000068 від 13.08.2024р. ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Суд, хоча і виклав у мотивувальній частині вироку встановлені під час дізнання та викладені у обвинувальному акті фактичні обставини, які не оспорюються учасниками судового розгляду, істотно порушуючи приписи КПК України, вийшов за межі судового розгляду та засудив оскаржуваним вироком ОСОБА_6 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, обвинувачення у якому ОСОБА_6 не висувалось. Вважає, що суд, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню - ч. 1ст. 125 КК У країни, та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню - ч. 4 ст. 358 КК України.

В апеляційній скарзі на ухвалу прокурор не погоджується з висновком суду щодо виправлення описки та вказує, що поняття «описки» слід розуміти як зроблену судом механічну (мимовільну, випадкову) граматичну помилку в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу. В даному випадку суд не виправив не описку, а по суті змінив своє рішення, оскільки вніс зміни до резолютивної частини вироку в частині кваліфікації кримінального правопорушення та фактично ухвалою, а не вироком суду, засудив ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Вказує, що суд самостійно, у спосіб не передбачений КПК України змінив текст резолютивної частини свого вироку від 04.04.2025, тобто судом суттєво змінено норму закону про кримінальну відповідальність ОСОБА_6 , що не може вважатися виправленням описки в розумінні ст. 379 КПК України та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , будучи обізнаним про законний порядок отримання посвідчення водія відповідної категорії, виявив намір отримати можливість керувати транспортними засобами за підробленим водійським документом та останній в 2009 році у невстановлений час, перебуваючи в м. Київ, більш точної дати, часу та місця встановити не виявилось можливим, отримав від невстановленої в ході проведення досудового розслідування особи підроблений бланк пластикового посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 03.08.2009 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на його ім`я з фотокарткою та належним йому підписом.

Так, 13.08.2024 року близько 12 год. 00 хв. в м. Баштанка, Миколаївської області, на вул. Полтавська, в районі будинку № 5 під час патрулювання працівниками СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, виявлено автомобіль марки «Volkswagen Sharan 1.9 TDI» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який допустив порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 «Про Правила дорожнього руху».

У подальшому, ОСОБА_6 виконуючи законну вимогу працівника поліції щодо пред`явлення правовстановлюючого документу на автомобіль та документу на підтвердження права керування транспортним засобом відповідної категорії, достовірно знаючи, що наявне в нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 03.08.2009, видане на його ім`я є підробленим, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування транспортним засобом, пред`явив для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений офіційний документ, а саме бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 03.08.2009 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з його фотокарткою та належним йому підписом, яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлене не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документу та таким чином використав завідомо підроблений документ.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документу. Разом з тим, в резолютивній частині вироку, суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційних скарг, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Приписами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України зазначено, що у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними.

Разом з тим, зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000068 від 13.08.2024р. ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Так, 13.08.2024 року близько 12 год. 00 хв. в м. Баштанка, Миколаївської області, на вул. Полтавська, в районі будинку № 5 під час патрулювання працівниками СРПП Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області, виявлено автомобіль марки «Volkswagen Sharan 1.9 TDI» з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який допустив порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 «Про Правила дорожнього руху». У подальшому, ОСОБА_6 виконуючи законну вимогу працівника поліції щодо пред`явлення правовстановлюючого документу на автомобіль та документу на підтвердження права керування транспортним засобом відповідної категорії, достовірно знаючи, що наявне в нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 03.08.2009, видане на його ім`я є підробленим, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування транспортним засобом, пред`явив для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений офіційний документ, а саме бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 03.08.2009 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з його фотокарткою та належним йому підписом, яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлене не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документу та таким чином використав завідомо підроблений документ.

Зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

Суд першої інстанції, хоча і виклав у мотивувальній частині вироку встановлені під час дізнання та викладені у обвинувальному акті фактичні обставини, які не оспорюються учасниками судового розгляду, істотно порушуючи приписи КПК України, вийшов за межі судового розгляду та засудив оскаржуваним вироком ОСОБА_6 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, обвинувачення у якому ОСОБА_6 не висувалось.

За такого є слушними твердження прокурора про те, що судом першої інстанції застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню ч.1 ст.125 КК України, та не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню ч.4 ст.358 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора на ухвалу суду, то апеляційний суд цілком погоджується із значеною позицією прокурора та зауважує, що відповідно до ч.1 ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні орфографічні, технічні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Разом з тим, як вбачається з ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025р., суд самостійно змінив своє рішення, оскільки вніс зміни до резолютивної частини вироку в частині кваліфікації кримінального правопорушення та фактичн ухвалою, а не вироком суду, засудив ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 358 КК України. Тобто фактично суд змінив суть судового рішення, що є неприпустимим та законом не дозволяється.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги вимоги ст. 409 КПК України колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 4 квітня 2025 року підлягає скасуванню, то існування ухвали цього суду від 18 квітня 2025р., якою виправлено описку у вироку від 4 квітня 2025р., втрачає сенс, а тому її слід скасувати, провадження щодо виправлення описки закрити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги прокурора Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області від 18 квітня 2025р., якою виправлено описку у вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 4 квітня 2025р. - скасувати, провадження щодо виправлення описки закрити.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 4 квітня 2025р, стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: