Справа № 161/1786/26
Провадження № 1-кс/161/908/26
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання

м. Луцьк 28 січня 2026 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна (перелік якого вказаний у клопотанні), вилученого 23.01.2026 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_1 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській областіперебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 04.01.2026 до ЄРДР за №0000029 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Під час проведення обшуку 23.01.2026 було вилучене майно, яке постановою слідчого від 23.01.2026 визнано речовими доказами, оскільки містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскільки вказане майно, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, з метою його дослідження органом досудового розслідування, та в зв`язку з тим, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, тому звернулися з даним клопотанням до суду.

В судове засідання прокурор, слідчий, власник майна або ж його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, водночас, подали суду клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності, слідчий та прокурор, кожен зокрема, подане клопотання підтримують повністю, володілець майна заперечує щодо поданого клопотання, а тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, судове засідання проводиться за їх відсутності, а також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку учасників, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, а втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;транспортний засіб марки«Audi A4» д.н.з. НОМЕР_1 із WIN-кодом НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 та перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_5 , оскільки у клопотанні не доведено, що вказаний транспортний засіб міг використовуватися у протиправній діяльності, в зв`язку з чим може мати значення речового доказу у даному провадженні; що підтверджує також і той факт, що під час проведення його обшуку нічого не вилучалось; він перебуває у власності іншої особи, яка не має жодного відношення до даного кримінального провадження (не виступає у ньому навіть у якості свідка), а тому накладення арешту буде порушувати законні права власника на мирне володіння майном, та, зважаючи на підставу визнання його слідчим речовим доказом слідчим (про що зазначено у постанові та клопотанні), таке застосування заходів забезпечення кримінального провадження не буде співрозмірним у обмеженні права власності завданню кримінального провадження, в зв`язку з чим клопотання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу татранспортного засобу марки «Audi A4» д.н.з. НОМЕР_1 із WIN-кодом НОМЕР_2 відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На підставі ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1