АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/1165/25
Провадження № 1-кп/491/26/26
ВИРОК

іменем України

19 лютого 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000263, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 липня 2025 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області; українець; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 07 лютого 2014 року Ананьївським РС ГУ ДМС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; не одружений; має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має середню освіту; не працює; раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 21 липня 2025 року, близько 03 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись по АДРЕСА_2 , в якому він проживає, під час сварки із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин вирішив умисно заподіяти йому тілесні ушкодження невизначеного обсягу. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з мотивів явної неприязні, знаходячись у тому ж місці в той же час, тримаючи в руках, належний йому пристрій для відстрілу куль для пневматики калібру 4,5 мм., із маркуванням «Snow Peak B1», перебуваючи на відстані не більше 1 метра від ОСОБА_5 , направив ствол вказаної пневматичної гвинтівки в сторону потерпілого, та усвідомлюючи, що зброя раніше ним заряджена відповідною кулею, здійснив один постріл в бік ОСОБА_5 , при цьому заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: «Кульового сліпого проникаючого поранення лівого ока з наскрізним пошкодженням склери, випадіння внутрішніх оболонок ока, розвитком травматичної катаракти лівого ока, гемофтальну, травматичне відшарування сітківки з дефектом її тканини, часткової атрофії лівого зорового нерву та наявність стороннього тіла в лівій орбіті», згідну пункту 2.1.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, дана травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критеріями розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на 1/3 та наслідками даної травми стала повна втрата зору на ліве око (до рівня відчуття світла).

Таким чином, ОСОБА_4 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року призначено проведення підготовчого судового засідання у вказаній справі (а.с.17).

В подальшому ухвалою суду від 10 лютого 20266 року справу призначено до розгляду по суті та доручено органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 (а.с.28)

В судовому засіданні 19 лютого 2026 рокупрокурором оголошено короткий виклад обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, поставлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначені питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень частини першої статті 349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови. На означене сторонами було повідомлено про відсутність вступних промов.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням доказів, що будуть надані стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.

Судом у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор, обвинувачений та потерпілий зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин другої та третьої статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого та потерпілого, дослідження доказів, що будуть надані стороною обвинувачення, а також оголошення досудової доповіді, складеної органом пробації. Ухвала занесена секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду розповів про обставини скоєного злочину так, як зазначено в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпілий ОСОБА_5 під час допиту підтвердив обставини, за яких обвинуваченим було скоєно злочин. Зазначив, що обвинуваченим було оплачено його лікування в розмірі 43 000,00 гривень. Просив не позбавляти останнього волі, одночасно бажав, щоб обвинувачений сплатив йому подальше лікування.

Після допиту обвинуваченого та потерпілого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази щодо речових доказів по справі та ухвали про накладення арешту, докази, які характеризують обвинуваченого.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Крім того, від представника Подільського районного сектору № 1 філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням орган пробації рекомендує крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти додатковий обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах прокурор зазначив, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та із застосуванням положень статті 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених статтею 76 КК України. Також просив вирішити долю речових доказів у відповідності до статті 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає, відшкодує витрати на подальше лікування потерпілого.

Потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого волі.

В останньому слові обвинувачений щиро розкаявся.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Вирішуючи питання щодо покарання, яке має бути призначене ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 12 КК України інкриміноване обвинуваченому діяння відноситься до тяжкого злочину.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

До обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та інших обставини справи, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, частиною третьою статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням. При цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, строк якого не перевищує 5 років, а отже до ОСОБА_4 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 75 КК України із застосуванням положень статті 76 КК України.

Зазначеного висновку суд дійшов виходячи з того, що відсутні будь-які наміри уникнути кримінальної відповідальності, особу винного, який: на «Д» (диспансерному) обліку в кабінеті у лікарі-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, згідно характеристики: за час проживання за адресою фактичного місця проживання скарг та заяв від мешканців села не надходило, не є депутатом Ананьївської міської ради, визнав себе винним та розкаявся, частково відшкодував витрати на лікування потерпілого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий. Суд бере до уваги наявність як пом`якшуючих так і обтяжуючих покарання обставин. Судом також враховується думка потерпілого, який просив не карати ОСОБА_4 суворо та призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Відповідно до статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні ні прокурором, ні потерпілим не заявлявся.

Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

Згідно частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно частини першої статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку, серед іншого, ухвалює рішення про початок строку відбування покарання та про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 28 листопада 2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на 60 днів.

Строк дії запобіжного заходу сплив 26 січня 2026 року. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно ОСОБА_4 , або заміну іншим до суду не надходили.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 ч. 15 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - в умисному тяжкому тілесному ушкодженню, тобто умисному тілесному ушкодженню, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2 (двох) років випробувального терміну:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

В силу положень частини першої статті 165 КВК України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 лютого 2026 року.

Строк дії запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту, сплив 26 січня 2026 року. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, або його заміну до суду не надходили

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 24 липня 2025 року на:

- пневматичну гвинтівку «Snow Peak» В1-4;

- пластикову ємкість, чорного кольору, круглої форми з наявними в ній кулями до пневматичної гвинтівки в кількості 104 штуки, заборонивши користування, відчуження, розпорядження, використання вказаним майном, а також вчиняти інші дії, які можуть змінити властивості речових доказів, - скасувати.

Речові докази, а саме:

- пневматичну гвинтівку «Snow Peak» В1-4;

- пластикову ємкість, чорного кольору, круглої форми з наявними в ній кулями до пневматичної гвинтівки в кількості 104 штуки, - знищитипісля набрання вироком законної сили.

Цивільний позов прокурором, потерпілим під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

У відповідності до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку.

Копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1