КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/9445/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, громадянина України, з вищою освітою, офіційно працевлаштованого в ТОВ «БС Партнерс Груп» Код на посаді директора, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001883 від 21.09.2022, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 24.01.2026 року (включно), взявши його під варту в залі судового засідання.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 393 640 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м.Києва, після внесення якої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до прокурора або суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, потерпілим та іншими особами з приводу обставин кримінального правопорушення; здати на зберігання слідчому свій закордонний паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді діє до 24.01.2026 включно та підлягає негайному виконанню.

У разі внесення застави ухвала слідчого судді в частині покладених обов`язків діє протягом двох місяців з дня внесення застави.

Роз`яснено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання, покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави.

Для утримання обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до ДУ "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиці України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених в ухвалі фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідності застосування запобіжного заходу наявним ризикам у кримінальному провадженні №0001883, ухвала базується на припущеннях.

Апелянт вказує на те, що договір позики від 10.09.2019 р. не містить ознак офіційного документа, передбаченого ст. 358 КК України, отже, відповідно у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України, що свідчить про необґрунтованість підозри відносно ОСОБА_7 за ч. 3, ч. 4 ст. 358 КК України. Сума у розмірі 7 500 000,00 грн. не є заволодінням чужим майном, а є грошовими коштами, які були позичені ОСОБА_7 . ОСОБА_10 10.09.2019 року, та відповідно повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 21.02.25 р. в частині вчинення незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, є необгрунтованим.

Також апелянт зазначає, що не отримували від слідчого або прокурора у кримінальному провадженні жодних повісток про виклик в порядку, передбаченому ст. ст. 135-137 КПК України. У сторони обвинувачення є всі адреси мешкання обвинуваченого, є відповідні контактні номери, відповідні мессенджери та відповідна електронна пошта. На жодний з них не було направлено повістки про виклик, відповідно до ст. 135-137 КПК України.

Відтак, відповідно до додатків до клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор додає два рапорти, в яких зазначається, що відповідні повістки направлялись на 04.11.25 та 11.11.25 р., однак у вказаних рапортах не вказані дані яким чином направлялись повістки про виклик та не додані відповідні докази направлення.

В даному випадку прокурором не було доведено належними та допустимими доказами обставини направлення обвинуваченому відповідних повісток про виклик в порядку ст. 135-137 КПК України і суд першої інстанції також не встановив вказані обставини на підставі належних та допустимих доказів. Рапорт про направлення повісток не є в цьому розумінні належним та допустимим доказом їх направлення.

Крім того, сторона захисту зазначає, що обвинувачений був госпіталізований в цей час та проходив лікування та не міг прибути на виклик слідчого з поважних причин, відповідні докази додавались до суду першої інстанції.

Обвинувачений жодного разу не вчинив дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду. Останній раніше не судимий, не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , одружений, має дітей, здійснює підприємницьку діяльність як ФОП, є керівником у чотирьох товариствах з обмеженою діяльністю, які здійснюють господарську діяльність на території України.

Апелянт звертає увагу на те, що у судовому рішенні не зазначено, чим підтверджується наявність ризиків відповідно до ст. 177 КПК України. Також, на думку сторони захисту має місце неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001883 від 21.09.2022, відкритого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці, реалізуючи злочинний умисел направлений на підроблення офіційного документа, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення, з метою його використання, ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи на меті подальше незаконне особисте збагачення та усвідомлюючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, однак не пізніше ніж 21.02.2022 року організував виготовлення підробленого договору позики від 10.09.2019 року, а саме виконав підпис від імені ОСОБА_10 в графі «Позичальник», тим самим підробив його.

Відповідно до диспозиції ст. 626 Цивільного кодексу України, «Поняття та види договору» - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до диспозиції ст. 1046 Цивільного кодексу України «Договір позики» - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно висновку експерта №406/1/24 складений 11.06.2024 року було достовірно встановлено, що підпис від імені особи ОСОБА_10 в графі «Позичальник» у договорі позики від 10.09.2019 року - виконаний рукописним способом за допомогою писального приладу (капілярної ручки), а також, що даний підпис виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою, з наслідуванням його підпису.

Крім цього, реалізуючи злочинний умисел направлений на використання підробленого офіційного документа, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення, з метою використання, ОСОБА_7 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, 21.02.2022 року звернувся з позовною заявою про стягнення на його користь 7 500 000 грн., до Києво-Святошинського районного суду Київської області, за адресою: м. Київ, вул. Мельниченка, 1, додатками до якої останній долучив завідома підроблений договір позики від 10.09.2019 року в якій ОСОБА_7 являється позивачем, а ОСОБА_10 являється відповідачем. Відповідно до договору позики від 10.09.2019 року, який ніби-то був підписаний між гр. ОСОБА_7 який позичає грошові кошти в сумі 7 500 000 (сім мільйонів п`ятсот тисяч гривень) гр. ОСОБА_10 , з наявними підписами двох вище зазначених осіб, тим самим використав його, що стало підставою розгляду судової цивільної справі № 369/2856/22.

Відповідно до диспозиції ст. 76 Цивільного Процесуального Кодексу України «Докази»- Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ст. 626 Цивільного кодексу України, «Поняття та види договору» - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до диспозиції ст. 1046 Цивільного кодексу України «Договір позики» - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно висновку експерта №406/1/24 складений 11.06.2024 року було достовірно встановлено, що підпис від імені особи ОСОБА_10 в графі «Позичальник» у договорі позики від 10.09.2019 року - виконаний рукописним способом за допомогою писального приладу (капілярної ручки), а також, що даний підпис виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою, з наслідуванням його підпису.

Крім того, 21.02.2022 року ОСОБА_7 усвідомлюючи, що договір позики від 10.09.2019 є підробленим, достовірно знаючи, що таких фактів не було, з корисливих мотивів використавши завідомо підроблений документ, а саме договір позики між гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_10 від 10.09.2019 року, перебуваючи у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, за адресою: м. Київ, вул. Мельниченка, 1 у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб надав, вказаний завідомо підроблений офіційний документ до суду а саме Договору позики від 10.09.2019, як додаток до позовної заяви на цивільний позов щодо ОСОБА_10 що стало підставою відкриття цивільної справи № 369/2856/22, тим самим надав суду завідомо підроблений доказ.

Відповідно до диспозиції ст. 76 Цивільного Процесуального Кодексу України «Докази»- Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ст. 626 Цивільного кодексу України, «Поняття та види договору» - Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до диспозиції ст. 1046 Цивільного кодексу України «Договір позики» - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім того, 21.02.2022 року ОСОБА_7 , знаходячись на території Святошинського району, міста Києва, з метою покращення свого матеріального становища, вирішив вчинити злочин, пов`язаний із заволодінням чужим майном шляхом обману. ОСОБА_7 маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, що належить потерпілому шляхом обману, розробив з цією метою злочинний план, згідно якого мав на меті використати завідома підроблений офіційний документ, щодо неіснуючих фінансових зобов`язань для отримання грошових коштів потерпілого, шляхом обману.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що договір позики від 10.09.2019 року, який ніби-то був підписаний між гр. ОСОБА_7 котрий позичає грошові кошти в сумі 7 500 000,00 (сім мільйонів п`ятсот тисяч гривень) гр. ОСОБА_10 , з наявними підписами двох вище зазначених осіб є підробленим, достовірно знаючи, що таких фактів не було, з корисливих мотивів використавши завідомо підроблений документ, перебуваючи у приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області, за адресою: м. Київ, вул. Мельниченка, 1, долучив вказаний договір у якості додатку до позовної заяви на цивільний позов до потерпілого ОСОБА_10 , що стало підставою відкриття цивільної справи № 369/2856/22, тим самим вчинив усі дії направленні на заволодіння чужого майна, а саме: грошовими коштами ОСОБА_10 , в сумі 7 500 000,00 (сім мільйонів п`ятсот тисяч гривень) шляхом обману, але не довів злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі грошовими коштами ОСОБА_10 , шляхом обману, в сумі 7 500 000,00 (сім мільйонів п`ятсот тисяч гривень).

19.11.2025 прокурор Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001883 від 21.09.2022, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор зазначив, що вина ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами та матеріалами кримінального провадження, в сукупності.

Також прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, що підтверджується, неодноразово направленими повістками та викликами слідчим шляхом телефонних дзвінків про виклик для проведення слідчих дій, на які гр. ОСОБА_7 не являвся, органам досудового розслідування поважну причину про неприбуття не повідомляв. Крім того, у справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

При цьому, тяжкість злочину також свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння особою, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її подальшу поведінку. Більше того покарання для осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень в період дії воєнного стану, буде призначатися з урахуванням цієї обтяжуючої обставини. Тобто вид і розмір призначеного покарання, у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованих злочинів, найвірогідніше буде наближеним до максимальної межі, передбаченої КК України, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Обвинуваченний може незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Так, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 матиме можливість незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою зміни ними показань у ході судового розгляду кримінального провадження на свою користь. Вчинити інше кримінальне правопорушення, що передбачено, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про наявність вказаного ризику свідчить системність та багатоепізодність вчинених кримінальних правопорушень підозрюваним, обвинуваченим.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчинених злочинів. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити її в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи систематичне невиконання підозрюваним вимог процесуального закону, наявність достатніх даних, що свідчать про ухилення від участі у процесуальних діях, існують правові підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави. Так, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які були описані в даному клопотанні. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. В даному випадку, вважаю, що розмір застави повинен складати 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

26.11.2025 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 24.01.2026 року (включно), взявши його під варту в залі судового засідання.

Одночасно визначено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 393 640 грн., у разі внесення застави, покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, які визначені даною ухвалою.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК Українита практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, всупереч твердженням апелянта, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для застосування до ОСОБА_7 ,запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний обвинувачений, вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, майновий стан підозрюваного, його вік, міцність соціальних зв`язків.

Слідчий суддя встановив, що обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_11 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами та матеріалами кримінального провадження в сукупності, які були досліджені слідчим суддею в судовому засіданні, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що у стороннього спостерігача складається враження про вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 кримінальних правопорушень.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за одне з яких законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що є особливо тяжким злочином.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_11 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_11 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Всупереч твердженням апелянта, колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а також вірно встановив, що ризик переховуватися від органу досудового розслідування або суду підтверджується неодноразово направленими повістками та викликами слідчим шляхом телефонних дзвінків про виклик для проведення слідчих дій, на які гр. ОСОБА_7 не з`являвся, органам досудового розслідування поважну причину про неприбуття не повідомляв. Крім цього, існують ризики незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, колегія суддів, враховуючи конкретний характер інкримінованих підозрюваному дій, вважає, що дані на які посилається сторона захисту про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , одружений, має дітей, здійснює підприємницьку діяльність як ФОП, є керівником у чотирьох товариствах з обмеженою діяльністю, які здійснюють господарську діяльність на території України, однак дані обставини не нівелюють означених ризиків, крім того, такі дані існували і в період кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрювався останній.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу обвинуваченого та конкретні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 колегія суддів вважає доведеним, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 а тому були наявні підстави для задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризиками є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та суворість можливого покарання за інкриміновані злочини не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд на законних підставах визначив йому заставу у розмірі 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 393 640 грн.

Згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя не в праві визначити розмір застави, який завідомо підозрюваним не може бути сплачений через його майновий стан.

Як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертоюцієї статті.

Розмір застави, як зазначено в ч. 4 ст. 182 КПК України визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Крім того, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням встановлених обставин, особи обвинуваченого та його матеріального стану, слідчий суддя прийшов вірного висновку, що застава в зазначеному розмірі, буде належним стримуючим фактором для обвинуваченого та достатньою мірою зможе гарантувати виконання ним покладених на нього обов`язків. Саме така застава, на думку колегії суддів, достатня у разі її внесення, забезпечити виконання ОСОБА_7 , покладених на нього законом обов`язків, й повинна утримувати його в межах належної процесуальної поведінки.

Підстав вважати його завідомо непомірними, у колегії суддів немає.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Зважаючи на викладене, ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки постановлена згідно норм матеріального права, з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження. Натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скаргзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4