справа № 370/1140/23
провадження № 51-1444км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальне провадження, ОСОБА_7 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Соснівка Макарівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там же, такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 20 лютого 2024 року на підставі ст. 47 КК звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2
ст. 197-1 КК з передачею його на поруки трудового колективу сільськогосподарського ТОВ «Зоря» за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
3. Київський апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2025 року залишив ухвалу місцевого суду без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4. Прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали Макарівського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року й Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 правил ст. 47 КК і звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК з передачею на поруки трудового колективу, оскільки обвинувачений вчинив чотири окремі кримінальні правопорушення, кваліфіковані за однією нормою цього Кодексу, і така обставина виключає можливість визнання його таким, що вчинив нетяжкий злочин уперше.
Позиції учасників судового провадження
6. Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просила задовольнити її, скасувавши ухвалу апеляційного суду і призначивши новий розгляду суді апеляційної інстанції.
7. ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 вважали, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, просила залишити судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
8. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
9. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
10. За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11. У касаційній скарзі прокурор зазначає, що вчинення ОСОБА_7 чотирьох окремих закінчених злочинів, які утворюють реальну сукупність, перешкоджає застосуванню ст. 47 КК до обвинуваченого.
12. За правилами ст. 47 КК особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
13. Особою, яка вчинила кримінальне правопорушення вперше, вважається особа, яка раніше не вчинила діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, про що свідчить відсутність: непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку з вчиненням будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але була: виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; реабілітована; засуджена без призначення покарання або звільнена
від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунуто за законом (відповідно до частин 3, 4 ст. 88 КК особа визнається такою, що не має судимості).
14. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які становлять сукупність, не перешкоджає застосуванню ст. 47 КК за умови, що вони не утворюють реальної сукупності.
15. Реальна сукупність злочинів має місце тоді, коли особа вчиненими в різний час (окремими) діями скоює два або більше злочинів, які мають різні склади і кваліфікуються окремо.
16. Продовжуваний злочин складається із двох або більше вчинених у різний час тотожних злочинних діянь, які об`єднані єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може.
17. Повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, кожен із яких, на відміну від продовжуваного злочину, має власну суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину (ст. 32 КК).
22. Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК на підставі ст. 47 цього Кодексу, місцевий суд виходив із того, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив нетяжкий злочин, свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, працює трактористом у СТОВ «Зоря», трудовий колектив цього товариства вирішив узяти його на поруки, про що подав до суду належно оформлене клопотання. При цьому суд узяв до уваги думку самого обвинуваченого, який просив звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинене на підставі вказаної вище норми КК, позицію прокурора, який не заперечував стосовно такого звільнення, просив залишити без розгляду цивільний позов, заявлений Фастівською окружною прокуратурою, позицію представника потерпілого Томашевької сільської ради Фастівського району Київської області ОСОБА_9 , який також не заперечував щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК на підставі ст. 47 цього Кодексу, стверджував, що заподіяну шкоду усунуто, і надав суду відповідну довідку про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земель державної та комунальної власності (а. с. 102-105).
23. Апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, в якій йшлося про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з безпідставним застосуванням до ОСОБА_7 положень ст. 47 КК, оскільки останній вчинив чотири різні злочини, які складають реальну сукупність, дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а рішеннямісцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 197-1 КК на підставі ст. 47 КК належить залишити без змін як таке, що є законним й обґрунтованим.
24. Суд апеляційної інстанції зауважив, що місцевий суд слушно послався на те, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив нетяжкий злочин, свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, трудовий колектив СТОВ «Зоря», де обвинувачений працює трактористом, подав до суду належно оформлене клопотання про взяття його на поруки. Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, апеляційний суд небезпідставно зазначив що, оскільки ОСОБА_7 пред`являлося обвинувачення за чотирма епізодами діянь, які відповідають одному й тому самому складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК, їх кваліфікація здійснюється за однією частиною статті Особливої частини КК, що виключає сукупність злочинів, на чому наполягав прокурор, і, відповідно, дає підстави для застосування правил ст. 47 КК.
25. Суд поділяє висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у діях обвинуваченого сукупності кримінальних правопорушень, яка б перешкоджала застосуванню положень ст. 47 КК, з огляду на встановлені конкретні обставини справи, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 протягом нетривалого часу чотирьох тотожних діянь, об`єднаних єдиним умислом, єдиним предметом злочину, які становлять продовжуваний злочин.
27. Отже, Суд дійшов висновку, що за результатами розгляду касаційної скарги не встановленонеправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли би бути безумовними підставами для скасування судових рішень. Касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій необхідно залишити без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
Ухвали Макарівського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року та Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3