Дата документу 15.01.2026
Провадження № 1-кп/334/389/26
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

15 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

судом здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 186 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України не зменшились, а саме обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадження. Вказані ризики обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має стійких соціальних зв`язків, зокрема, не одружений, не має на утриманні інших осіб, офіційно не працює. У зв`язку з усвідомленням останнім невідворотності покарання, існує реальна можливість його переховування від суду. Обвинувачений особисто знайомий з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні, оскільки тривалий час працював з ними, обізнаний з місцем здійснення ними трудової діяльності. Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може з`ясувати місце їх мешкання, контактні номери телефонів і здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб з метою примусу до відмови від дачі показань або дачі неправдивих показань. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Потерпілий ОСОБА_5 проти клопотання заперечив. Пояснив, що обвинувачений працював у нього. Обвинувачений має на утриманні матір, у зв`язку з чим відсутня необхідність у продовженні строку його тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечив. Пояснив, що відки та потерпілий вже допитані на досудовому розслідуванні. Шкода обвинуваченим відшкодована. У теперішній час ризики є неактуальними, оскільки досудове розслідування вже закінчене. Обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, а саме матір, яка є пенсіонеркою, хворіє та потребує допомоги обвинуваченого. Просив застосувати до обвинуваченого домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника та заперечив проти клопотання прокурора.

Заслухавши клопотання прокурора, думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 26.11.2025 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.01.2026. Підставами продовження строку тримання під вартою стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 частини першої статті 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною четвертою статті 186 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності. Також суд враховує, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків та постійного місця роботи.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість ймовірного покарання, відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи, суд вважає, що ОСОБА_4 , може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився, оскільки потерпілий та свідки у кримінальному провадженні не допитані судом. Обвинуваченому відоме місце роботи вказаних осіб, а також можуть бути відомі їх місця проживання, засоби зв`язку, а отже він має можливість незаконного впливати на потерпілого та свідків з метою спонукання їх до відмови від дачі показань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист права власності.

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

При цьому аргументи обвинуваченого та його захисника не здатні спростувати висновок суду про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 182, частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, визначає обвинуваченому заставу у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому на 60 днів.

Керуючись статтями 176 - 178, 180, 183, 197, 199, 201, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Заставу визначити в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - у сумі 66 560 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок (отримувач платежу: ТУ ДСАУ в Запорізькій області, , розрахунковий рахунок - UA5001205, Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, призначення платежу: Застава за ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 1-кс/334/389/26 (справа № 334/10470/25), Дніпровський районний суд міста Запоріжжя).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку тримання під вартою, протягом дії ухвали. У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: (1) прибувати за викликом до суду; (2) не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду; (3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; (4) утримуватися від спілкування з потерпілим та свідком у даному кримінальному провадженні.

Термін дії покладених судом обов`язків, у разі внесення застави, визначити до 13.00 години 13 березня 2026 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово суддю Дніпровського районного суду міста Запоріжжя. У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Термін дії ухвали про продовження строку тримання під вартою закінчується 13 березня 2026 року о 13.00 годині.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 16 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1