Провадження 1кп/712/454/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого - ОСОБА_4 (приймала участь дистанційно, в

режимі відеоконференції)

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про скасування арешту майна та заяви заставодавця ОСОБА_9 про повернення застави у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває кримінальне провадження №0000149 від 04.12.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

До суду надійшло клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, який накладено в межах кримінального провадження №00. В обґрунтування клопотання зазначено, що 01.04.2025 року слідчим суддею Соснівського районного суду (без повідомлення ОСОБА_7 та без її участі в судовому засіданні) було задоволено клопотання слідчої у справі та накладення арешт на її особисте майно, а саме земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0467, загальною площею 0,055 га., квартиру, загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на легковий автомобіль MAZDA CX-30, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 . Вказані обмеження її майнових прав в межах кримінального провадження, були застосовані на підставі ухвал слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси, які були винесені, в процесі розгляду судовихї справ №712/4096/25 та 712/4097/25. ОСОБА_7 вважає, що органом досудового розслідування, опираючись на недоведені належними та допустимими доказами, посилання оперативних працівників УСБУ в Черкаській області щодо ніби-то вчинення нею багатьох епізодів отримання неправомірної вигоди у період січня-березня 2025 року, було неспіврозмірно застосовано відносно неї вказані вище заходи забезпечення кримінального процесу (арешт її майна), що безумовно суперечить обсягу та суті обвинувачення, що убачається із обвинувального акту в частині інкримінованих їй правопорушень, затвердженого прокурором, яке і є предметом судового розгляду у вказаній вище судовій справі №712/12513/25, чим грубо порушено приписи ст. 41 Конституції України. З урахуванням неприйнятності таких дій правоохоронного органу щодо порушення її майнових прав та законних інтересів, що триває понад 9 місяців, а також приймаючи до уваги, що тим самим її матеріальне становище внаслідок безпідставного обмеження її майнових прав за клопотанням органу досудового розслідування, привело до суттєвого зниження її рівня життя, адже вона є людиною пенсійного віку, проживає одиноко і при цьому через субєктивні причини тривалого розгляду кримінальної справи, які на стадії розслідування, так і в суді, вимушена відчувати невмотивовані та безпідставні порушення своїх загально людських прав, які гарантовані їй нормами Конституції України та іншими законами, зокрема і Цивільним кодексом України.

До суду надійшла заява заставодавця ОСОБА_9 про повернення застави. В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_9 є сином ОСОБА_7 , яка обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0000149. У квітні 2025 року, коли ОСОБА_7 за ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду від 08.04.2025 року застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400, 00 грн., ОСОБА_9 вніс зазначену суму, що підтверджується копіями платіжних інструкцій. ОСОБА_9 вважає, що його зобов`язання щодо забезпечення належної поведінки ОСОБА_7 , яка підозрювалась у вчиненні вказаних протиправних діянь, мали виключно конкретизований термін, який був визначений в ухвалі слідчого судді від 08.04.2025 року, тобто два місяці, а саме до 28 травня 2026 року. Разом з тим, коли вказаний термін закінчився йому кошти не повернули, а з ОСОБА_7 вони згодились почекати до завершення слідства у справі. Коли настав час закінчення розслідування, а це вересень 2025 року, йому знову кошти повернуті не були і такий стан речей, має місце по сьогоднішній час. З урахуванням того, що ним було виконано свої процесуальні зобов`язанняя так як покладені на ОСОБА_7 обов`язки ухвалою слідчого суддіф, вона повністю виконала, а тому внесені ним кошти, як застава за Тесліну, на час досудового розслідування у кримінальній справі, мають бути повернуті в повному обсязі. ОСОБА_9 також відомо, що розгляд справи у суді також затягується і триває понад два місяця. Натомість його кошти, які були внесені як застава за ОСОБА_7 , були і є спільними сімейними, тому вкрай потрібні для інтересів його родини. При цьому слід зважати на те, що старша дочка ОСОБА_10 з цього року навчається за кордоном, що вимагає значних фінансових витрат сім`ї, а особливо в цей нестабільний час. На підставі викладеного просить ухвалити рішення про повернення належних йому коштів у сумі 151 400,00 грн.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна та заяву заставодавця ОСОБА_9 про повернення застави підтримала та просила задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна та заяву заставодавця ОСОБА_9 про повернення застави підтримав та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_5 підтримали думку захисника ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна та заяву заставодавця ОСОБА_9 про повернення застави.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Заставодавець ОСОБА_9 до судового засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2025 (справа № 712/4096/25, провадження №1-кс/712/1614/25) накладено арешт із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо розпорядження та відчуження майна, що належать ОСОБА_7 , а саме на легковий автомобіль MAZDA CX-30, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.04.2025 (справа № 712/4097/25, провадження №1-кс/712/1615/25) накладено арешт із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо розпорядження та відчуження майна, що належать ОСОБА_7 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0467, загальною площею 0,055 га., квартиру, загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних ухвал арешти на майно, яке належить ОСОБА_7 були накладені з метою імовірної конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо фізичної особи, у випадку визнання ОСОБА_7 винною у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 і ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України.

Санкція ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до трьох років та з конфіскацією майна.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Враховуючи, що судовий розгляд даного кримінального провадження не закінчений, санкції статей, в яких обвинувачується ОСОБА_7 передбачають конфіскацію майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо фізичної особи, у випадку визнання обвинуваченої винною у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а також враховуючи, що у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов на суму 103 698,40 кривень, суд вважає, що клопотання про скасування арешту майна не підлягає до задоволення.

Що стосується заяви заставодавця ОСОБА_9 про повернення застави суд зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суд ум. Черкаси від 08.04.2025 року ( справа № 712/4416/25, провадження № 1-кс/712/1722/25) застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

Відповідно до платіжної інструкції від 09.04.2025 року №1.115868739.1 заставодавцем ОСОБА_9 було сплачено 149000,00 грн. (призначення платежу сплата за ОСОБА_7 по справі № 712/4416/25 ухвалі Соснівського районного суду від 08.04.25, платіж за власні кошти) та платіжної інструкції від 09.04.2025 року №2.115880341.1 заставодавцем ОСОБА_9 було сплачено 2400,00 грн. (призначення платежу сплата за ОСОБА_7 по справі № 712/4416/25 ухвалі Соснівського районного суду від 08.04.25 від ОСОБА_9 ).

Як вбачається з вищезазначених платіжних доручень розмір застави в сумі 151 400,00 грн. було внесено ОСОБА_9 , внаслідок чого, відповідно до ухвали слідчого судді на підозрювану ОСОБА_7 автоматично було покладено обов`язки в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 28 травня 2025 року, а саме: - прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; - не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таким чином, на даний час, вищезазначені обов`язки покладені на ОСОБА_7 припинили свою дію.

За приписами ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 2ст. 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно з ч. 7ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених статей вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Тобто прийняття тією чи іншою особою (заставодавцем) такого рішення є добровільним. Заставодавці самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та усвідомлюють або мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, який є безстроковим. Лише припинення дії запобіжного заходу, відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України є підставою для повернення внесеної суми застави, у тому числі заставодавцю, у разі відсутності клопотання прокурора про звернення суми застави в дохід держави.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

З викладеного вбачається, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою ст. 194 КПК України, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Тобто, якщо пройшов строк більше двох місяців, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію саме в частині покладення обов`язків.

Однак, суд зазначає, що на підозрюваного, обвинуваченого також покладаються обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України.

Статтею 203 КПК України встановлено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Застава є запобіжним заходом, тобто заходом процесуального примусу щодо забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, ухвала про застосування запобіжного заходу не припинила свою дію в частині застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави, а припинила свою дію лише в частині покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинувачену покладені обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України, про що їй вручена пам`ятка про її процесуальні права та обов`язки, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення застави заставодавцю.

Керуючись ст. ст. 350, 174, 182, 392, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про скасування арешту майна, який накладено в межах кримінального провадження №0000149 відмовити.

В задоволенні заяви заставодавця ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №№0000149 про повернення застави відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 січня 2026 року.

Повний текст ухвали проголошено 27 січня 2026 року о 11 годині 00 хвилин.

Головуючий: