ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1112/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

потерпілий ОСОБА_10 ,

захисник ОСОБА_11 ,

обвинувачений ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003972 від 21.09.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Брище Луцького району Волинської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у

м. Києві, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

ОСОБА_12 обвинувачується у тому, що 21 вересня 2024 року, приблизно о 08 год. 10 хв., перебуваючи в громадському місці за адресою: м. Київ, вул. Горлівська, 124/140, біля кафе «Місце зустрічі», у нього виник словесний конфлікт із продавцем зазначеного кафе ОСОБА_13 , під час якого він почав висловлюватися на її адресу та на адресу інших відвідувачів закладу грубою нецензурною лайкою.

З метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_12 , продавець закладу ОСОБА_13 натиснула тривожну кнопку для виклику охоронної фірми ТОВ «Венбест», на спрацювання якої прибув наряд «Кедр-513» у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які запропонували ОСОБА_12 залишити територію кафе.

Надалі на цьому підґрунті у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, у зневажливому ставленні до прав, свобод та законних інтересів громадян. Безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, яка проявлялася у самоутвердженні за рахунок приниження інших людей, незважаючи на перебування в громадському місці, де були сторонні громадяни, прагнучи показати свою зневагу до встановлених правил і норм поведінки, він у грубій та нецензурній формі відмовився виконати вимогу працівників охорони залишити територію кафе.

У подальшому, з метою припинення протиправної поведінки, працівники охоронної фірми попередили ОСОБА_12 , що до нього може бути застосовано фізичну силу, та почали виводити його з території закладу.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на вчинення грубого порушення громадського порядку, після наближення до нього представників охоронної фірми «Венбест» у складі наряду «Кедр-513», ОСОБА_12 дістав із кишені штанів заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень лезо від канцелярського ножа та наніс ним один удар у ділянку руки ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді різаної рани правого передпліччя.

Після цього протиправні дії ОСОБА_12 були припинені, а він сам затриманий працівниками охоронної фірми ТОВ «Венбест» до прибуття представників поліції.

Таким чином, ОСОБА_12 обвинувачується у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

За такого формулювання ОСОБА_12 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

ІІ. Позиції учасників судового провадження

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які, на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин вказаного кримінального провадження.

У судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити покарання виді позбавлення волі на строк шість років.

Обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю, захисник ОСОБА_11 просив про виправдання ОСОБА_12 у зв`язку з відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення.

ІІІ. Допит учасників

3.1 Показання потерпілого ОСОБА_10 .

Потерпілий ОСОБА_10 повідомив суду, що 21 вересня 2024 року вони з напарником приїхали за викликом по тривожній кнопці у кафе «розливайка». Продавчиня, яка перебувала у вказаному кафе, повідомила, що ОСОБА_12 постійно заходив до закладу і заважав відвідувачам відпочивати, через що вона попросила його вийти за територію, але ОСОБА_12 відмовився. Після цього його попередили, що до нього може бути застосована фізична сила. Потерпілий пояснив, що «скрутив» його та вивів за територію закладу. Коли під`їхав другий наряд, ОСОБА_12 намагався повернутися назад, через що виникла штовханина, у ході якої він його відштовхував.

На запитання прокурора потерпілий пояснив, що того дня бачив ОСОБА_12 уперше. Коли вони приїхали на місце, ОСОБА_12 сидів навпроти закладу, до цього він заходив усередину. На вимогу залишити територію він категорично відмовився. Після цього його вивели за паркан, біля якого знаходилась «розливайка». Продавчиня при цьому зазначила, що ОСОБА_12 не вперше так себе поводить і часто пристає до людей.

На запитання захисника потерпілий показав, що вони прибули приблизно через 5 хвилин після виклику. Коли приїхали, ОСОБА_12 сидів біля огорожі поряд із кафе. Потерпілий уточнив, що зі слів продавчині йому відомо, що кожного разу, коли ОСОБА_12 заходив у кафе, він чіплявся до людей. На той момент на території поряд перебувала жінка, а загалом 2-3 особи. У його присутності ОСОБА_12 до цих людей не приставав. Як пояснила продавчиня, у приміщенні кафе він заважав іншим відвідувачам.

На уточнення захисника, чому він вирішив вивести ОСОБА_12 , якщо той уже перебував на вулиці, потерпілий відповів, що так йому було сказано. Він не з`ясовував, чи належала прилегла територія кафе до його власності, однак охорона цього кафе входила до кола його обов`язків. Коли він виводив ОСОБА_12 , останній опирався. Потерпілий вивів його приблизно за 20 метрів від кафе, де були лише перехожі. Після цього ОСОБА_12 почав обурюватися і хотів повернутися, тоді потерпілий його відштовхував (продемонстрував).

ОСОБА_10 зазначив, що не бачив, як ОСОБА_12 дістав ніж, але бачив, як під час штовханини той замахнувся у його бік, після чого він відчув поріз. Коли приїхав другий наряд, він повідомив, що у ОСОБА_12 є ніж. Інших предметів при ньому він не бачив і чекав поліцію. Пояснив, що боді-камера у нього була, однак не працювала, натомість вона була увімкнена у його напарника. Потерпілий вказав, що, скоріш за все, ОСОБА_12 наносив удар правою рукою. Саме затримання ОСОБА_15 здійснювали його колеги, а не він. При цьому потерпілий підтвердив, що відштовхував ОСОБА_12 близько 30 разів.

Вказав, що ОСОБА_12 йому не погрожував, лише говорив, що «зараз буде весело». Потерпілий вважав, що у процесі штовханини він не міг випадково натрапити на ніж, оскільки між ними була дистанція.

3.2 Показання свідка ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що ОСОБА_12 приходив до їхнього закладу. Вона працює зі зміною. Як зазначила свідок, протягом двох днів поспіль ОСОБА_12 приходив до кафе та влаштовував бійки, через що її напарниця виганяла його. Коли вона вийшла на зміну, 21 вересня 2024 року ОСОБА_12 зранку знову прийшов у неадекватному стані. Вона попросила його залишити приміщення. Він вийшов і сів навпроти, біля паркану. Тоді вона почула, що він чіпляється до людей, і попросила його покинути територію взагалі, проте він відмовився. У зв`язку з цим вона викликала охорону, яка вивела його за межі території кафе. Що було далі, вона не бачила.

На запитання прокурора вона вказала, що раніше у неї також виникали конфлікти з ОСОБА_12 . Вона уточнила, що особи, до яких він чіплявся, були відвідувачами закладу. Це проявлялося у тому, що він ліз битися до людей. Раніше вона вже викликала як охорону через його дії, так і поліцію. Вона зазначила, що перед тим, як викликати охорону, попередила про це ОСОБА_12 , однак йому було байдуже. Також пояснила, що коли ОСОБА_12 вийшов із закладу, він перебував на території, яка належить магазину «Фора», але вони (кафе) слідкують за цією територією.

На запитання захисника свідок пояснила, що заклад починає роботу о 07:00 ранку, а ОСОБА_12 прийшов близько 08:00. Вона відмовилася його обслуговувати через його стан. Після відмови він залишив приміщення. У той момент у кафе нікого не було, а люди почали підходити лише тоді, коли вона намагалася вигнати його з території. Після цього ОСОБА_12 до закладу більше не заходив. Згодом, коли він перебував на вулиці, вона почула крики, бо він знову почав чіплятися до когось. Вона знову попросила його залишити територію, оскільки така поведінка тривала вже третій день поспіль. Свідок зазначила, що вони відповідають за ту прилеглу територію, де перебував ОСОБА_12 , але про наявність дозвільних документів на цю землю їй невідомо. Як саме він чіплявся до людей, пояснила, що він провокував скандали, і це відбувалося вже досить давно.

Коли її попросили уточнити, які саме дії ОСОБА_12 21 вересня 2024 року проявлялися у чіплянні, вона не змогла пригадати, але пам`ятала, що того дня він у бійку не втручався.

Свідок вказала, що коли вона просила ОСОБА_12 залишити територію поруч із закладом, поряд було четверо людей, включаючи її та самого ОСОБА_12 . Вона зазначила, що охорона прибула приблизно через 10 хвилин після того, як вона натиснула кнопку виклику. Приїхали двоє охоронців у формі та бронежилетах. Вона попросила їх вивести ОСОБА_12 з території. Вони підійшли, взяли його під руки, вивели і відпустили, після чого він знову намагався зайти на територію кафе. Пізніше їй повідомили, що ОСОБА_12 підрізав одного з працівників охорони.

На запитання захисника, чому під час досудового розслідування вона зазначала, що всі події з ОСОБА_12 та охороною відбувалися всередині приміщення кафе, свідок пояснила, що такого слідчому вона не говорила.

На запитання головуючого судді свідок підсумувала, що ОСОБА_12 не встиг зробити замовлення, оскільки вона одразу відмовила йому в обслуговуванні. Загалом він перебував у закладі 5-10 хвилин, лише у зв`язку з її розмовою з ним. У цей час більше нікого у кафе не було. Потім він вийшов і сів біля паркану за два метри від кафе. Згодом прийшли відвідувачі жінка з сином і вона почула між ними конфлікт. Вона чула голос жінки й дитини, а потім і голос ОСОБА_12 . Вона вийшла з приміщення та попросила його залишити прилеглу територію, але отримала відмову у грубій формі. У той момент жодних інших конфліктів у нього не було, бо поряд більше нікого не було. Після цього приїхала охорона з двох людей, вони його виводили, а він намагався повернутися. Вона ж пішла назад на робоче місце і подальшого розвитку подій не бачила.

3.3 Показання свідка ОСОБА_16 .

Свідок повідомив суду, що перебував на добовому чергуванні, і саме ОСОБА_10 мав його змінити. На виклик першим приїхав ОСОБА_10 . Сам конфлікт свідок не бачив, однак вийшов на двір, де між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 виник конфлікт. Потім ОСОБА_12 запропонували просто піти додому через його ненормальну поведінку, але він відмовився. Після цього ОСОБА_10 з ОСОБА_12 відійшли до машини, і коли ОСОБА_10 проводив його, свідок почув, як той закричав, що у ОСОБА_12 ніж. Тоді свідок повернувся і побачив, що ОСОБА_12 почав тікати. Як з`ясувалося, ОСОБА_12 порізав ОСОБА_10 канцелярським ножом. Згодом йому вдалося наздогнати і затримати ОСОБА_12 .

На запитання прокурора свідок зазначив, що ОСОБА_12 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_12 поводився агресивно, оскільки неодноразові вимоги залишити територію ігнорував, надалі почав кидатися та ображати оточуючих. Коли свідок приїхав, ОСОБА_12 став дещо спокійнішим, але все одно не хотів залишати територію.

На запитання захисника свідок пояснив, що бачив, як ОСОБА_10 виводив ОСОБА_12 за територію, а останній намагався знову зайти на прилеглу територію. Чітко пояснити, яким чином потерпілий не давав йому зайти назад, свідок не зміг. ОСОБА_10 не пускав його, бо ОСОБА_12 поводився неадекватно. Свідок також зазначив, що прибув після ОСОБА_10 приблизно через п`ять хвилин. Повторив, що момент нанесення ушкоджень він безпосередньо не бачив.

Свідок наголосив, що ніхто не завдавав тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а кров у нього могла з`явитися під час затримання. Також додав, що його бодікамера, ймовірно, працювала.

3.4 Показання свідка ОСОБА_17 (понятого)

Свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що його запросив співробітник поліції побути понятим на місці події, де вже перебували працівники поліції, співробітники охоронної компанії, у тому числі потерпілий із перебинтованою рукою, ще один понятий, а також обвинувачений, який сидів у кайданках на тротуарі. Як йому стало відомо, відбулося затримання ОСОБА_12 після того, як він завдав тілесних ушкоджень працівнику охорони. Свідку здалося, що ОСОБА_12 , з огляду на його поведінку, перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також інколи вживав нецензурні висловлювання.

На запитання захисника свідок пояснив, що не спілкувався із потерпілим. Пам`ятає, що це був чоловік середнього зросту, не лисий, приблизно 50 років. Також свідок пригадує, що у ОСОБА_12 працівники поліції вилучили акумулятор та плоскогубці. Всі речі, які вилучали, викладали на тротуар працівники поліції.

3.5 Показання свідка ОСОБА_18 (понятого)

Свідок пояснив суду, що був залучений працівником поліції як понятий, нічого власними очима він не бачив.

На запитання прокурора свідок зазначив, що його підвели до місця затримання, де він побачив ОСОБА_12 у кайданках, який перебував у сидячому положенні. Також поруч був рюкзак, з якого в подальшому почали діставати речі. Із рюкзака діставали різні предмети, найбільше він запам`ятав лезо. Обвинувачений після затримання заперечував обставини події. Також поруч перебував потерпілий із перев`язаною рукою.

На запитання захисника свідок повідомив, що рюкзак відкривав якийсь поліцейський, і це фіксувалося. Він зазначив, що речі з рюкзака почали діставати вже після початку фіксації. Свідок не пам`ятає, як саме виглядав потерпілий.

3.6 Показання обвинуваченого ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_12 повідомив суду, що сидів сам, поруч нікого не було. Потім приїхала охорона і сказала йому вийти з території. Вони попросили дістати все з кишень, що він і зробив.

На запитання прокурора зазначив, що 21 вересня 2024 року не пам`ятає, за якою адресою перебував. Конфліктів у нього не виникало. Він поводився спокійно та сидів один. Стверджував, що не порушував громадський порядок, ніхто до нього не підходив і не просив залишити заклад. Працівники охоронної фірми того дня були поряд із кафе, між ними стався інцидент, однак до цього нічого не відбувалося.

Щодо інциденту пояснив, що його попросили дістати все з кишень. Він не пам`ятає точно, що саме тоді було в нього при собі. Наполягав, що нікому не погрожував і тілесних ушкоджень не завдавав. Він запевняв, що до приїзду охорони поряд із ним нікого не було. Просили дістати особисті речі працівники охорони, він погодився. Інцидент з охоронцями, за його словами, завершився шарпаниною, а один охоронець попросив дістати речі з кишень, він дістав, а інший почав шарпати його за одяг і речі ззаду, тому він хотів якнайшвидше піти. Працівники охорони не пояснили, чому підійшли, і навіть не представилися. Шарпанина ні до чого не призвела.

Він визнав, що напередодні події вживав алкогольні напої, проте заперечив, що вживав їх 21 вересня 2024 року. Наприкінці дня 21 вересня його затримали.

На запитання захисника пояснив, що коли приїхала охорона, він сидів біля паркану поряд із кафе, на відкритій території, куди могли заїжджати навіть машини. На той час там не було нікого. Він стверджував, що до кафе взагалі не заходив, бо там не було з ким навіть поговорити. Перші слова, які він почув від охоронців після їх прибуття: «А чого він не бушує?» Він зазначив, що не захотів виходити із прилеглої території, бо нічого поганого на вулиці не робив. Потім вийшла продавчиня магазину і сказала: «Виведіть його». Після того, як він виклав речі, його почали шарпати, витягнули за паркан і завдали ушкоджень, хоча він відкрито показав охоронцям всі свої речі.

Обвинувачений не зміг пояснити, яким чином у потерпілого з`явилися тілесні ушкодження, оскільки він навіть цього не зрозумів. Також він категорично заперечив, що завдавав будь-кому тілесні ушкодження.

IV. Надані стороною обвинувачення документи та інформація, що в міститься в них

4.1 Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 21.09.2024 до ЄРДР було внесено відомості за № 0003972 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за заявою ОСОБА_10 про вчинення злочину.

4.2 Доручення про проведення досудового розслідування від 21.09.2024, якою заступник начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві доручив провести досудове розслідування у вказаному провадженні, зобов`язавши вжити заходів для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального правопорушення.

4.3 Повідомлення про початок досудового розслідування від 21.09.2024, яким слідчий СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_19 повідомив керівника Дарницької окружної прокуратури м. Києва про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003972 від 21.09.2024.

4.4 Постанова про створення групи слідчих від 21.09.2024, якою заступником начальника начальником слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_20 винесено постанову про створення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0003972 від 21.09.2024.

4.5 Постанова про зміну групи слідчих від 21.10.2024, якою заступник начальника управління поліції начальником слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві майором поліції ОСОБА_20 винесено постанову про зміну складу групи слідчих у кримінальному провадженні № 0003972 від 21.09.2024.

4.6 Постанова про визначення групи прокурорів від 21.09.2024, якою заступник керівника Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_21 визначив групу прокурорів у провадженні № 0003972 від 21.09.2024.

4.7 Рапорти працівників поліції від 21.09.2024, які описують один і той самий інцидент та з яких вбачається, що працівники охоронної фірми «Венбест» повідомили про конфлікт за участю ОСОБА_12 , у ході якого було завдано тілесних ушкоджень працівнику охорони ОСОБА_10 . У подальшому ОСОБА_12 було затримано та доставлено до відділення поліції.

4.8 Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.09.2024, відповідно до якого слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві прийнято заяву від потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив, що приблизно о 08:10 год. цього дня біля кафе «Місце зустрічі» на вул. Горлівській, 124/140, у м. Києві, ОСОБА_12 проявляв агресивну поведінку, відмовлявся залишити територію та наніс йому тілесні ушкодження лезом.

4.9 Протокол огляду від 21.09.2024, складеним старшим слідчим СВ ВП № 2 Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_22 , проведено огляд прилеглої території біля кафе «Місце зустрічі» за адресою: м. Київ, вул. Горлівська, 124/140. В огляді брали участь поняті, а також спеціаліст-криміналіст. У протоколі зазначено виявлені та вилучені предмети, а також відображені умови та обставини проведення слідчої дії.

До протоколу огляду долучено ілюстративну таблицю з фотографіями місця події та прилеглої території, зокрема зображення фасаду кафе, території біля нього, а також вилучених предметів леза, особистих речей обвинуваченого та предмета, схожого на плоскогубці.

4.10 Висновок експерта від 30.09.2024 № 042/1-300-2024, відповідно до якого експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, проведеного експертом ОСОБА_23 , у потерпілого ОСОБА_10 встановлено наявність тілесних ушкоджень у вигляді різаної рани на передньо-внутрішній поверхні правого передпліччя. Висновком зазначено, що вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я терміном понад шість днів, але менше 21 дня.

4.11 Довідка КНП «КМКЛ №1» від 21.09.2024, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_10 отримав медичну допомогу у зв`язку з вказаним ушкодженням, йому було проведено первинну хірургічну обробку рани та накладено асептичну пов`язку.

4.12 Запити та відповіді медичних установ, а також копія карти виїзду швидкої медичної допомоги від 21.09.2024, яка підтверджує факт надання допомоги потерпілому ОСОБА_10 бригадою ЕМД за місцем події.

4.13 Протоколом затримання від 21.09.2024, відповідно до якого ОСОБА_12 був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення правопорушення, у присутності понятих, про що складено відповідний процесуальний документ, до якого долучено відеозапис затримання.

4.14 Копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4.15 Вимога начальника СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 24.09.2024 щодо перевірки наявності судимості ОСОБА_12 у зв`язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 0003972 від 21.09.2024, в якій містяться відомості про неодноразові судимості ОСОБА_12 за вчинення умисних злочинів. Довідка також містить дані про відбуття покарання у місцях позбавлення волі.

4.16 Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 серпня 2015 року у справі № 556/763/15-к, яким ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, з частковим приєднанням невідбутої частини покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Волинської області від 06 грудня 2004 року.

4.17 Ухвала Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25 березня 2016 року у справі № 722/789/16-к, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_12 та його дружини про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

4.18 Постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.05.2020 у справі № 161/4598/20 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_12 , передбачене ч.1 ст. 187 КУпАП. Встановлено факти відсутності останнього за місцем проживання у період дії адміністративного нагляду, що підтверджувалось кількома протоколами. Постановою суду ОСОБА_12 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

4.19 Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.10.2024, який проведений слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві за участю понятих проведено слідчу дію за участю свідка ОСОБА_13 , якій пред`явлено для впізнання фотознімки чотирьох чоловіків. У ході проведення впізнання свідок вказала на фотознімок № 2, на якому зображений ОСОБА_12 , як на особу, котра 21.09.2024 перебувала біля кафе «Місце зустрічі» та чіплялася до відвідувачів.

Додаток до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.10.2024. В додатку зазначено, що свідок ОСОБА_13 чітко вказала на фотознімок під № 2, на якому зображений ОСОБА_12 , підтвердивши його присутність у визначений час і місце та вчинення хуліганських дій. Інші фотознімки ( ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ) відношення до кримінального провадження не мали.

V. Мотиви суду

У частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Особа визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачення у якому їй висунуто, лише за одночасної наявності всіх обов`язкових елементів складу злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_12 постав перед судом за обвинуваченням у тому, що 21 вересня 2024 року, перебуваючи в громадському місці поблизу кафе «Місце зустрічі» на вул. Горлівській у місті Києві, він, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, вступив у словесний конфлікт із продавцем закладу ОСОБА_13 та відвідувачами, під час якого висловлювався на їх адресу грубою нецензурною лайкою, чим порушував громадський порядок.

У зв`язку з цим продавець закладу натиснула тривожну кнопку, після чого на місце прибули працівники охоронної фірми ТОВ «Венбест» у складі наряду «Кедр-513» ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які вимагали від ОСОБА_12 залишити територію кафе.

Надалі, за версією обвинувачення, ОСОБА_12 , ігноруючи законні вимоги охорони, продовжив свою протиправну поведінку, відмовився залишити територію та, діючи з особливою зухвалістю, дістав заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень лезо від канцелярського ножа, яким наніс удар у ділянку руки охоронцю ОСОБА_10 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.

Після цього його дії були припинені іншими працівниками охорони, а сам він затриманий до прибуття поліції.

У такий спосіб, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_12 вчинив грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Так, норми, передбачені статтею 296 КК України, - хуліганство (основний склад злочину) - визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає у посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

При цьому суд бере до уваги, що хуліганство як кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_12 виключно за ознакою особливої зухвалості.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством, яка інкримінована ОСОБА_12 у висунутому обвинуваченні, може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Водночас тут слід одразу зауважити, що у разі, якщо грубе порушення громадського порядку не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП, оскільки тоді вважається, що таке порушення громадського порядку не досягло рівня суспільної небезпечності, що може вимагати застосування положень кримінальної юрисдикції (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.06.2022, у справі № 404/7814/15-к).

Крім того, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

При цьому головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Суд звертає увагу, що за зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших кримінальних правопорушень, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Отже, для кваліфікації діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства, а за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій навіть у громадському місці та в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

При цьому Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що зміст і спрямованість протиправного діяння має істотне значення для його правової оцінки і в кожному конкретному випадку визначається виходячи місця, часу, тривалості, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного тощо. Така позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, передбаченого ст. 296 КК України, міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к).

Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, суд, оцінюючи наведене обвинувачення, виходить із необхідності поетапно перевірити кожен його елемент, зокрема факти виникнення суперечки біля кафе, виклик охорони, подальшу поведінку обвинуваченого та обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

З цією метою суд послідовно проаналізує показання потерпілого, свідків та самого обвинуваченого, враховуючи, що кожен із них перебував на місці події у різний проміжок часу від моменту події до затримання ОСОБА_12 , а відтак сприймав обставини з різних позицій.

Суд із наданих показань встановив, що обвинувачений ОСОБА_12 з моменту свого затримання і до надання показань у суді послідовно заперечував вчинення будь-яких протиправних дій, а тим більше таких, що мають ознаки хуліганських.

Зі слів свідка ОСОБА_13 , яка працювала продавчинею у кафе «Місце зустрічі», близько 08 год. ранку до закладу прийшов ОСОБА_12 . У цей момент, за твердженням свідка, він перебував у неадекватному стані, як це траплялося і раніше, у зв`язку з чим вона відмовила йому в обслуговуванні та попросила залишити приміщення кафе.

При цьому свідок неодноразово у своїх показаннях посилалася на попередні випадки відвідування кафе ОСОБА_12 та на конфлікти за його участю, у тому числі за участю її колеги. Однак суд зазначає, що такі обставини не мають значення для встановлення фактичних подій 21 вересня 2024 року та не можуть впливати на оцінку висунутого обвинувачення.

У подальшому свідок ОСОБА_13 підтвердила, що ОСОБА_12 на її прохання без заперечень залишив приміщення кафе.

При цьому із показань всіх допитаних у суді осіб вбачається, що того дня ОСОБА_12 більше не повертався до кафе, а всі наступні події відбувалися виключно на прилеглій території.

Сам обвинувачений, так само як і свідок ОСОБА_13 , пояснили, що він сів біля паркану поряд із кафе.

Як встановив суд, зі слів свідка ОСОБА_13 , згодом на вулиці нібито між ОСОБА_12 та жінкою з дитиною виник конфлікт, оскільки вона чула крики.

Водночас свідок не змогла конкретизувати, які саме дії вчиняв обвинувачений, обмежившись загальними словами, що він чіплявся. При цьому вона лише чула голоси жінки та її сина, а також голос самого ОСОБА_12 .

Суд звертає увагу, що свідок не змогла пояснити, яким саме чином ОСОБА_12 у зазначеному випадку порушував громадський порядок, а також не підтвердила, що він у цей момент висловлювався на адресу цих осіб нецензурною лайкою, як про це зазначено в обвинувальному акті.

Отже, наведені докази не підтверджують у повній мірі пред`явлене обвинувачення в частині тверджень про те, що ОСОБА_12 , перебуваючи біля кафе «Місце зустрічі», висловлювався на адресу продавця чи інших громадян грубою нецензурною лайкою, а також що найсуттєвіше яким саме чином його поведінка могла розцінюватися як грубе порушення громадського порядку.

Далі відповідно до висунутого обвинувачення, з метою припинення такої, як вважала свідок, протиправної поведінки ОСОБА_12 , продавець кафе ОСОБА_13 натиснула тривожну кнопку для виклику охоронної фірми ТОВ «Венбест», на спрацювання якої прибув наряд «Кедр-513» у складі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Як встановив суд із наданих показань, працівники охорони, прибувши на місце, звернулися до ОСОБА_12 з вимогою залишити територію кафе.

Разом з тим, знову ж таки, із досліджених судом доказів вбачається, що на момент приїзду охоронців обвинувачений перебував не у приміщенні кафе, а на вулиці поблизу нього. Ба більше цю обставину підтвердили як сам ОСОБА_12 , так і свідок ОСОБА_13 , а також вона узгоджується з показаннями інших допитаних осіб.

Водночас як вбачається з фотознімків (ілюстрації 1-6 до протоколу огляду), прилегла територія до кафе є відкритою, без чітких меж чи огорож, які б відокремлювали саме територію кафе від вулиці.

Так, ілюстрації № 1-5 відображають загальний вигляд вулиці та навколишньої території, яка використовується мешканцями й відвідувачами різних закладів.

Водночас ілюстрація № 6 показує вхід до самого кафе, який розташований у господарському приміщенні поряд із відкритою ділянкою.

Це підтверджує висновок, що ОСОБА_12 на момент прибуття охоронців перебував саме на відкритій вуличній території, а не у приміщенні кафе чи його умовній огородженій частині.

Таким чином, ілюстративна таблиця узгоджується з показаннями свідків та підтверджує відсутність чіткого поділу між територією кафе й прилеглою вулицею.

При цьому, як узгоджено вказувала свідок ОСОБА_13 та працівники охоронної фірми, поряд із ними сторонніх громадян не було, що також має значення для оцінки доводів обвинувачення щодо наявності начебто грубого порушення громадського порядку.

Згодом, відповідно до висунутого обвинувачення, ОСОБА_12 інкримінується, що після прибуття працівників охорони у нього виник умисел на грубе порушення громадського порядку, який проявився у зухвалій відмові залишити територію кафе та висловлюванні нецензурною лайкою.

Суд знову ж таки зазначає, що на час подій близько 08 год. ранку на місці події, окрім жінки та її сина (які до того ж не встановлені, відповідно не були допитані ні слідством, ні судом), інших сторонніх осіб не перебувало, що заявили як свідок ОСОБА_13 , так і працівники охорони.

Щодо вимоги залишити територію кафе, то, як уже встановлено, територія не мала будь-якого огородження чи чітких меж, що підтверджується як показаннями свідків, так і оглядовою таблицею. Потерпілий ОСОБА_10 сам вказав, що почав виводити ОСОБА_12 лише через прохання свідка ОСОБА_13 , яка, у свою чергу, розцінювала його присутність як небажану.

Дійсно, зі слів потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_16 , між ним та ОСОБА_12 відбулася лише штовханина під час спроби вивести останнього з прилеглої території.

Відтак будь-яких активних дій, які б свідчили про умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, не встановлено.

Окремі вказівки на висловлювання нецензурною лайкою ОСОБА_12 у цей проміжок часу не підтверджують об`єктивної сторони інкримінованого діяння, оскільки в цей момент інших осіб поблизу не було, а отже, відсутній і так би мовити суспільний резонанс такої поведінки.

Отже, із наданих суду показань можна лише вказати, що у цей момент мала місце фактично сутичка між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_12 , яка полягала у взаємному висловленні невдоволення, коли кожен із учасників вважав себе правим.

Що найважливіше, ця сутичка фактично була зумовлена діями потерпілого ОСОБА_10 , який, діючи за вказівкою свідка ОСОБА_13 , намагався відтіснити ОСОБА_12 подалі від кафе та прилеглої території.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ця сутичка відображається як звичайна штовханина, а не грубе порушення громадського порядку з боку обвинуваченого.

Вже подальші події фіксують факт отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, однак на цьому етапі суд вважає визначальним надати оцінку саме елементам складу інкримінованого хуліганства.

Тут варто вказати, що за встановлених обставин вбачається, що на місці події сторонніх осіб фактично не було, адже ситуативний словесний конфлікт виник у межах контакту між конкретними трьома учасниками (продавець ОСОБА_13 - охоронець ОСОБА_10 - обвинувачений ОСОБА_12 ) та був зумовлений ініціативою працівників охорони відтіснити ОСОБА_12 від кафе за проханням продавця.

При цьому, як встановив суд, дії ОСОБА_12 не супроводжувалися знищенням або пошкодженням майна, зривом масового заходу, блокуванням чи припиненням роботи закладу або руху транспорту, а також тривалим упертим невиконанням саме законних вимог або інших подібних дій.

Отже, за наслідками оцінки доказів у поведінці обвинуваченого не вбачається особливої зухвалості, спрямованої на демонстративне протиставлення себе суспільству.

Надані суду докази такої спрямованості дій ОСОБА_12 не підтверджують, а ознак мотиву явної неповаги до суспільства суд не встановив.

Відтак у наведеній хронології, оціненій за сукупністю показань, відсутні переконливі докази грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Виходячи з наведеного, відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_12 як об`єктивних, так і суб`єктивних ознак, що характеризують склад хуліганства, дає суду підстави констатувати недоведеність обвинувачення у цій частині. Цей висновок ґрунтується на сукупності досліджених судом доказів, зокрема показань свідків, потерпілого та самого обвинуваченого.

Суд зазначає, що хоч слідство у цьому кримінальному провадженні було проведене відповідно до вимог КПК України, після внесення відомостей до ЄРДР надані доручення, створені групи слідчих та прокурорів, проведено низку процесуальних і слідчих дій.

Водночас жодна з них не підтверджує наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.

Так, протокол огляду місця події дав суду лише загальне розуміння обстановки, де відбувалися ключові події, однак сам собою не свідчить про вчинення хуліганських дій.

Інший документ, протокол пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_13 також не спростовує і не підтверджує обвинувачення, оскільки впізнання ОСОБА_12 не мало самостійного доказового значення, адже сам обвинувачений ніколи не заперечував, що у день події контактував із цим свідком.

Два рапорти працівників поліції від 21.09.2024 самі по собі не містить самостійно встановлених обставин події та загалом в розумінні ст. 84 КПК України не є доказами. Вказану позицію висловлено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 13 червня 2024 року у справі № 2512/183/19, провадження № 51-5038км23).

Що стосується протоколу затримання ОСОБА_12 з додатком у вигляді відеозапису, то він як раз навпаки, підтверджує його послідовність у викладенні позиції, оскільки одразу після затримання ОСОБА_12 повідомив ті ж самі обставини, які повторив у суді майже через рік, заперечував будь-які протиправні дії та вказував, що не розумів, чому його виганяли з прилеглої до кафе території, фактично з вулиці.

Показання понятих, які були присутні під час затримання та допитані у суді, також не підтверджують обвинувачення, оскільки ці особи лише засвідчили факт вилучення у ОСОБА_12 певних речей, що ним самим загалом не заперечувалося.

Таким чином, окрім показань двох свідків та потерпілого, які не містять переконливих доводів щодо наявності у діях ОСОБА_12 грубого порушення громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю, інших доказів обвинувачення суду не подано.

Відтак за результатами судового розгляду, суд не встановив обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.

Разом із тим, під час дослідження доказів у судовому засіданні встановлено факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно з висновком судово-медичного експерта від 30.09.2024 № 042/1-300-2024, у потерпілого ОСОБА_10 виявлено різану рану на передньо-внутрішній поверхні правого передпліччя. Зазначені ушкодження віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але менше двадцяти одного дня.

Отже, за встановлених обставин дії обвинуваченого ОСОБА_12 можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Водночас під час оцінки механізму їх виникнення суд виходить із необхідності перевірити узгодженість показань потерпілого, свідка та обвинуваченого.

Так, як вже було неодноразово судом зазначено, обвинувачений ОСОБА_12 від початку затримання та у судовому засіданні послідовно заперечував наявність умислу на завдання тілесних ушкоджень. Він пояснив, що виконував вимогу охоронців показати речі, які мав при собі, і в цей час його штовхали, перевіряли, обшукували. За його словами, поранення могло виникнути випадково у процесі такої сутички, проте навмисно він ніколи не прагнув завдати шкоди потерпілому.

Зі свого боку потерпілий ОСОБА_10 у цій частині пояснив, що моменту, коли обвинувачений ОСОБА_12 дістав лезо чи інший предмет, він не бачив. Йому лише здалося, що ОСОБА_12 замахнувся у його бік, після чого він відчув поріз на руці.

При цьому потерпілий не зміг чітко вказати, якою саме рукою, правою чи лівою, обвинувачений наніс рух, і лише припустив, що правою. З його ж показань вбачається, що між ним та ОСОБА_12 тривалий час відбувалася штовханина, у ході якої він самостійно близько тридцяти разів відштовхував останнього, намагаючись вивести його з території.

Таким чином, його показання не дають можливості суду однозначно встановити спосіб і механізм завдання поранення.

Що важливо, потерпілий ОСОБА_10 у своїх показаннях зазначив, що він саме відчув момент порізу, але чітко не бачив, у який спосіб і якою рукою він був спричинений.

У поєднанні з його ж поясненнями про численні спроби виштовхування обвинуваченого, а також з показаннями ОСОБА_12 , який викладав речі на вимогу охорони, цілком правдоподібною є ситуація, коли тілесне ушкодження могло виникнути випадково під час цієї фізичної взаємодії, а не внаслідок умисних дій.

У свою чергу свідок ОСОБА_16 , який перебував поруч, також підтвердив факт штовханини між потерпілим та ОСОБА_12 , однак сам момент нанесення тілесного ушкодження він не бачив.

За сукупністю наведених показань суд констатує, що ані потерпілий, ані свідок, ані інші матеріали провадження не дають однозначної відповіді, яким саме чином і за яких конкретних дій утворилися тілесні ушкодження, відповідно і наявність умислу у обвинуваченого заподіяти це тілесне ушкодження.

Суд також звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, на яку відповідно до вимог ст. 92 КПК України покладено тягар доведення вини, у висунутому обвинуваченні зазначила, що діями ОСОБА_12 потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Водночас впродовж всього судового розгляду сторона обвинувачення не акцентувала уваги на доведені цих обставин, натомість зосередившись переважно на обставинах перебування обвинуваченого ОСОБА_12 у стані алкогольного сп`яніння, що буде предметом окремої оцінки суду далі.

За таких умов, оцінюючи надані суду докази, зокрема показання потерпілого, свідка та обвинуваченого, які частково навіть узгоджуються між собою, суд не вбачає підстав вважати доведеним, що дії ОСОБА_12 зі спричинення ушкоджень мали саме умисний характер.

Навпаки, обставини цього кримінального провадження дозволяють зробити висновок, що ймовірним є їх необережне виникнення у процесі фізичної сутички та штовханини.

Разом з тим, положеннями закону України про кримінальну відповідальність не передбачено відповідальності за необережне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, у діях ОСОБА_12 відсутні як ознаки грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, так і умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

За таких обставин суд констатує, що відсутність складу як кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, так і кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є беззаперечною підставою для ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_12 .

VI. Висновок суду

Суд знову ж таки наголошує, що відповідно до вимог ст. 92 КПК України саме на стороні обвинувачення лежить обов`язок доведення винуватості особи поза розумним сумнівом.

Однак, у цьому кримінальному провадженні цей обов`язок виконаний не був.

Більше того, прокурор, який направляв обвинувальний акт до суду, будучи процесуально самостійним, протягом судового провадження фактично обмежився викладенням загального змісту обвинувачення, намагаючись звернути увагу суду лише на тому, що ОСОБА_12 є особою з негативним способом життя та перебував у стані алкогольного сп`яніння, що не має самостійного доказового значення.

Належне забезпечення явки свідків обвинувачення, яке є прямим обов`язком прокурора, фактично здійснював суд. Так, лише завдяки заходам суду було допитано свідка ОСОБА_16 , чиї показання, між іншим, виявилися несприятливими для позиції сторони захисту.

У судових дебатах сторона обвинувачення знову продемонструвала формальний підхід, зводячи підтримання обвинувачення до простого перелічення доказів. Символічним прикладом цього є посилання прокурора на показання свідка ОСОБА_14 , якого суд так і не допитав через те, що прокурор не забезпечив його прибуття до суду для надання показань.

У такому вигляді підтримання публічного обвинувачення не створює для суду належних підстав для ухвалення обвинувального вироку.

Натомість сторона захисту в особі адвоката ОСОБА_11 забезпечила обґрунтовану, логічну й послідовну правову позицію, яка ґрунтувалася на законі та була підтверджена у ході судового розгляду.

Все викладене дає суду підстави дійти єдиного можливого у цьому кримінальному провадженні процесуального рішення, а саме за наслідками проведення змагального судового процесу, - визнати обвинуваченого ОСОБА_12 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалити виправдувальний вирок.

З урахуванням загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права, законності, презумпції невинуватості, змагальності сторін та забезпечення доведеності вини, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх доказів, оцінюючи їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела наявності у діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі не доведення наявності у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення ухвалюється виправдувальний вирок.

Суд визнає обвинуваченого ОСОБА_12 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалює виправдувальний вирок.

VII. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що завершив свою дію на час ухвалення вироку. У зв`язку із ухваленням виправдувального вироку, підстави для обрання щодо ОСОБА_12 запобіжного заходу - відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання про вирішення долі речових доказів у порядку ст. 100 КПК України перед судом не порушувалось.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та виправдати у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Поновити ОСОБА_12 у правах, в яких він був обмежений у рамках кримінального провадження № 0003972 від 21.09.2024.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що завершив свою дію на час ухвалення вироку. У зв`язку із ухваленням виправдувального вироку, підстави для обрання щодо ОСОБА_12 запобіжного заходу - відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання про вирішення долі речових доказів у порядку ст. 100 КПК України перед судом не порушувалось.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1