Справа №577/411/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/122/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 577/411/18 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2022, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Конотоп, Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Кролевець Сумської області, мешканець АДРЕСА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та мешканець АДРЕСА_6 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

захисника адвоката ОСОБА_14 ,

установила:

Від прокурора ОСОБА_12 надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, яке обгрунтоване тим, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2022 ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 75, 76 і 104 КК обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього визначених обов`язків. На даний час обвинувачений, будучи обізнаним про апеляційний розгляд кримінального провадження, фактично переховується від суду, при цьому він обвинувачується у вчиненні корисливого злочину разом з іншими особами, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а також неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст поданого клопотання, доводи прокурора ОСОБА_12 , який підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу, доводи обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_14 , які заперечили проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31, а згідно ч. 2 ст. 331 цього Кодексу вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), а згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК).

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6, 8 ст. 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, п. 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років. При цьому, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 176, 177, 183, 194 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшла висновку про існування ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, і про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2022 ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 75, 76 і 104 КК обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього визначених обов`язків. Обґрунтованість цього обвинувачення на даний момент вже вирішена судом першої інстанції у межах своїх повноважень при ухваленні обвинувального вироку, тому на стадії застосування запобіжного заходу у суді апеляційної інстанції до початку апеляційного перегляду судового рішення по суті, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам, і може з`ясовувати та досліджувати обставини тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності і доцільності тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо), а ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тобто «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).

У ході апеляційного розгляду встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК), на який вказує прокурор у своєму клопотанні та про який об`єктивно свідчить процесуальна поведінка обвинуваченого щодо неявки в судові засідання протягом більш ніж 2-х років, призначені за місцем його проживання в режимі відеоконференції.

Тривале та систематичне уникнення обвинуваченого від явки до суду без поважних причин, а також відсутність ініціативи обвинуваченого щодо забезпечення своєї участі альтернативним шляхом в розгляді провадження свідчить не про вчинення дій, спрямованих на реалізацію своїх прав, а про зневажливе ставлення до суду та вочевидь має ознаки зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, що не відповідає завданню кримінального провадження та суперечить принципу добросовісності, який заборонений в процесуальній поведінці та спрямований виключно на перешкоджання судовому розгляду, що і свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

Слід зважати і на вимоги апеляційної скарги прокурора, в якій порушується питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_13 на більш тяжке кримінальне правопорушення та призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки без звільнення від його відбування.

Також є цілком виправданим ризик вчинення нового кримінального правопорушення, про що зокрема може свідчити те, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину проти власності, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, що вказує на підвищений рівень його суспільної небезпеки. Крім того, відсутність відомостей про наявність у ОСОБА_13 легального джерела доходів для існування (постійного працевлаштування або іншого стабільного легального прибутку) підсилює обґрунтованість ризику повторної злочинної поведінки, так як створює економічну мотивацію для вчинення нових злочинів. Наведені обставини у сукупності з характером і способом вчинення інкримінованого злочину дають підстави вважати, що існує реальна ймовірність вчинення особою інших тяжких злочинів або продовження злочинної діяльності.

Враховуючи високу ступінь ймовірності реалізації встановлених ризиків, а також зважаючи на системне перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню та необхідність забезпечення швидкого, повного і неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що в цьому випадку, публічний інтерес виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, а тому вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, який буде співмірним, з огляду на неможливість забезпечити розгляд кримінального провадження іншим, менш суворим запобіжним заходом, оскільки постійне нехтуванню обов`язку з`явлення до суду дає підстави вважати, що така поведінка обвинуваченого не зазнає змін і в майбутньому.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК колегія суддів вважає необхідним визначати розмір застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 331, 405 КПК України,

постановила :

Клопотання прокурора ОСОБА_7 задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_15 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20.11.2025 включно із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302800 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою особою у будь-який момент.

У разі внесення застави визначити ОСОБА_16 обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом в цій ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення, під вартою в якому знаходиться обвинувачений, негайно здійснює розпорядження про його звільнення з-під варти та повідомляє про це усно і письмово прокурора та суд.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави. У разі звернення застави в дохід держави вирішується питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_12 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4