Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/642/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 121 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000084 за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Володимирівка Волноваського району Донецької області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, ФОП, маючий на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрований та фактично проживаєза адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.239-2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 вчинив незаконне заволодіння поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах, за таких обставин.

ОСОБА_7 в період часу з 27.05.2025 року по 02.06.2025 року (більш точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи на земельній ділянці, яка є несформованою та не має кадастрового номеру у Публічній кадастровій карті України, яка належить до земель водного фонду за цільовим призначенням земельні ділянки запасу (земельні ділянки які не надані у власність чи користування громадянам чи юридичним особам), комунальної форми власності Кам`янецької селищної ради Кіровоградської області та яка розташована поряд із земельними ділянками з кадастровими номерами :55:000:0292 та :55:000:0293 неподалік домоволодіння АДРЕСА_2 , з географічними координатами N48,38147250о E32,51391474о, діючи умисно, всупереч вимогам ст. ст. 58, 59, 60, 83, 168, 211 Земельного кодексу України, не маючи дозволу на зняття, збереження, перенесення та використання ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту), за відсутності розробленого у встановленому законом порядку робочого проекту землеустрою про зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки та рішення органу виконавчої влади про передачу у власність або надання у користування вказаної земельної ділянки водного фонду, за допомогою спеціалізованої техніки, яка була найнята ним по усній домовленості у громадян, яких він запевнив у своїй законній діяльності, з метою створення штучної водойми незаконно зняв поверхневий (ґрунтовий) шар земель водного фонду в особливо великих розмірах, на площі 337 кв.м., серединною глибиною 5 метрів, об`ємом копанки 1685 куб.м., перемістивши його на суміжну земельну ділянку для використання у власних потребах, внаслідок чого здійснив незаконне заволодіння поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах.

В апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239-2 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю у природоохоронній сфері на строк 2 роки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обґрунтовуючи призначення покарання ОСОБА_7 в межах санкції статті суд першої інстанції врахував тяжкість та обставини вчинення кримінального правопорушення, характеристику обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини, вчинення правопорушення вперше, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та дійшов до висновку, що саме покарання у виді штрафу буде справедливим, доцільним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення інших правопорушень.

Проте, висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 239-2 КК України у виді штрафу без позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років, є необґрунтованим, таким, що суперечить кримінальному закону, оскільки санкція вищезазначеної статті передбачає покарання у виді штрафу від однієї до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з обов`язковим додатковим покаранням - позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років.

З огляду на викладене, вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 29.08.2025 року відносно ОСОБА_7 , яким його засуджено за ч.1 ст. 239-2 КК України до покарання у виді штрафу, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з постановленням нового вироку.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.239-2 КК України, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, на підставі чого прокурор надіслав до суду обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження №0000084, в якому виклав клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Також, в матеріалах справи наявна заява представника потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_9 від 25.08.2025 року останній згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст. 302 КПК України та згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Вирок стосовно ОСОБА_7 ухвалено в порядку спрощеного провадження щодо кримінальних проступків на підставі ст. ст. 381, 382 КПК України за відсутності учасників судового провадження, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані районним судом за ч.1 ст.239-2 КК України, як незаконне заволодіння поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, яке є обов`язковим у санкції ч.1 ст.239-2 КК України, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

За змістом ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання у тих випадках, коли вчинення кримінального правопорушення було пов`язане з посадою засудженого або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання безпосередньо передбачене у санкції статті Особливої частини КК України, то порядок його призначення залежить від особливостей конструкції цієї санкції. У випадку, коли додаткове покарання передбачається, як обов`язкове до призначення, то це вже вирішено самим законодавцем, який, створюючи таку санкцію, тим самим покладає на суд обов`язок призначити додаткове покарання. При застосуванні таких санкцій відмова від призначення обов`язкового додаткового покарання можлива лише за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 69 КК України.

Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Другої судової палати ККС ВС від 16.02.2023 року у справі № 748/479/20.

Крім того, відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду у справі від 21.06.2022 № 171/869/21 - не є перешкодою для призначення покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що засуджений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність з використанням можливостей яких він вчинив кримінальне правопорушення.

Так, санкцією ч.1 ст.239-2 КК України, окрім основних видів покарання у виді: штрафу, пробаційний нагляд та обмеженням волі, передбачено й обов`язкове додаткове покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Тобто, питання про необхідність призначення додаткового покарання вирішено у самій санкції статті, а тому суд зобов`язаний його призначити.

Як вбачається із резолютивної частини вироку, районний суд призначив ОСОБА_7 лише основне покарання у виді штрафу, без призначення обов`язкового додаткового покарання.

При цьому у мотивувальній частині оскаржуваного вироку відсутня згадка про додаткове покарання, а також взагалі не зазначено можливість або не можливість підстав для застосування до обвинуваченого вимог статті 69 КК України.

Тому доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, є слушними, а тому вирок суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом за правилами ст. 420 КПК України у цій частині нового вироку.

На переконання колегії суддів, місцевий суд належно не в поній мірі дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, особу винуватого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, інвалідом не являється, є фізичною особою-підприємцем, раніше не судимий, за місцем проживання негативних характеристик немає, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , передбаченні ст.67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність претензій з боку потерпілої особи матеріального та морального характеру, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю у природоохоронній сфері на строк 2 роки, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_7 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину в ході апеляційного розгляду не встановлено, а тому відстані підстави для застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково - постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.239-2 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.239-2 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю у природоохоронній сфері на строк 2 роки.

В решті вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2025 року - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4