Справа № 138/3187/25
Провадження №11-кп/801/150/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000438, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.09.2025 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця села Юрківці Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, стрільця першого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , код платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

На підставі ч 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення у межах цього кримінального провадження з 07.09.2025 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на корись держави понесені процесуальні витрати, пов`язані із залучення експертів, у розмірі 2467 (дві тисячі чотириста шістдесят сім) гривень, 20 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що солдат ОСОБА_7 у порушення вимог ст. 3, 27 Конституції України, ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 07.09.2025 близько 01 години 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого спільного проживання з бабусею ОСОБА_9 , а саме у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфлікту, будучи агресивно налаштованим стосовно бабусі, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, свідомо бажаючи настання цих наслідків, та розуміючи, що об`єктом посяганняє життя та здоров`я особи, підійшов до бабусі ОСОБА_9 , яка лежала на ліжку, та наніс не менше трьох ударів кулаком власної руки в область грудної клітини, чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження - синці: один в дільниці правої вилиці, один зовнішнього краю лівої брови, один на нижній повіці лівого ока, один в дільниці правого передпліччя, два по зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, по одному синцю на тильній поверхні обох кистей рук, один в дільниці лівої вилиці, один по передній поверхні підборіддя, один на діафрагмі рота по центру; перелом грудини; двобічні переломи ребер: справа 2-7 по білягрудинній лінії та 2-8 по середньо ключичній лінії, зліва 3-7 по білягрудинній лінії, 3-8 по середньо ключичній лінії; масивний розрив тканини печінки по діафрагмальній поверхні з гострою внутрішньо черевною кровотечею (2 літра крові); крововилив у серцеву сорочку по передній поверхні та серцевий м`яз по передній поверхні. Смерть ОСОБА_9 настала від гострого малокрів`я внутрішніх органів, який розвинувся внаслідок тупої травми живота у вигляді розриву тканини печінки. Дане тілесне ушкодження, як небезпечне для життя на час його вчинення носить ознаку тяжких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.1.3л «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»), між ним та її смертю є причинний зв`язок.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також особу винного, який є учасником бойових дій. Такі обставини у своїй сукупності давали підстави для призначення покарання у меншому розмірі, аніж визначено санкцією частини статті про кримінальну відповідальність.

Позиції учасників провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту з підстав, викладених у ній та просили задовольнити у повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника вважаючи вирок місцевого суду, у тому числі в частині призначеного покарання, законним і обґрунтованим.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши обставини кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи ж апеляційної скарги захисника в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність (незастосування положень ст. 69 КК України), що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував тяжкість злочину, наслідки у виді смерті потерпілої, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби та посередньо за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій.

Також місцевий суд вказав на наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Поряд з цим суд також установив обставини, які відповідно до п. 6, 6?, 13 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку , вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, а також вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на такі дані про обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, особу винного та обставин, які помякшують та обтяжують покарання, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкції частини статті закону про кримінальну відповідальність у розмірі, наближеному до мінімальної межі, яке на переконання суду апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання та є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання особи.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги захисника про можливість призначення менш суворого покарання, а саме нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, суд зазначає, що за положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, з-поміж іншого нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України відноситься до тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи.

Як уже зазначалось вище, місцевий суд визнав наявність двох обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та сприяння у розкритті злочину.

Згідно усталеної судової практики, викладеної, зокрема у постанові Вероховного Суду від 07.11.2018 (справа № 297/562/17) щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

У свою чергу Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 288/1158/16-к) сформульовано висновок про критерії активного сприяння розкриттю злочину та визначено, що під такою обставиною слід розуміти дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

У цьому ж провадженні ані місцевий суд у оскаржуваному вироку, ані захисник в апеляційній скарзі, не зазначили про обставини, які свідчать про те, що наявні обставин істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину.

Натомість з урахуванням трьох обставин, які обтяжують покарання, на переконання апеляційного суду відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000438, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.09.2025 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: