ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 на ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 вересня 2025 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 Кримінального кодексу України (далі- КК).

Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року клопотання задоволено та засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково на підставі ст.81 КК на невідбутий строк покарання 2 роки 5 місяців 25 днів.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ч.8 ст.154 КВК України та положень п.6 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Аргументує тим, що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2024 засудженому ОСОБА_7 було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким на обмеження волі, а тому питання щодо умово-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК може бути вирішено не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення засудженого у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Таким чином, як зазначає апелянт, право на застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст.81 КК у даному випадку настає після відбуття 1/2 строку покарання, визначеного ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2024, а саме після відбуття не менше 1 року 11 місяців 13 днів обмеження волі.

Поміж іншого прокурор, посилаючись на вимоги ч.2 ст.81 КК, вказує, що судом першої інстанції жодним чином не перевірено факт працевлаштування засудженого, а висновок про його працевлаштування зроблено судом виключно на підставі показань самого ОСОБА_7 під час судового засідання. При цьому жодних документів у справі на підтвердження цього факту немає.

Крім того, як зауважує апелянт, під час судового розгляду справи суд жодним чином не з`ясував у засудженого додержання останнім вимог режиму, праці та навчання, його участь у самодіяльних організаціях, а також наміри засудженого щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З огляду на вищенаведене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року та винеси нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та яка наполягала на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.81 КК та роз`ясненнями, які містяться у п.п.2,6 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Особи, яким покарання було замінено більш м`яким, можуть бути умовно-достроково звільнені і від цього більш м`якого покарання за правилами, передбаченими ст. 81 КК.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК),передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Мотивуючи своє рішення та задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання місцевий суд, посилаючись на положення ст.81 КК, зазначив, що ОСОБА_9 засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, яке почав відбувати з 30 вересня 2022 року.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі.

За час відбуття покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89) засуджений ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно, не працевлаштований, однак залучається до робіт з благоустрою установи, приймає участь у суспільно корисній праці. Не допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим дисциплінарні стягнення до нього не застосовувались. Має 1 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Бере участь у реалізації програми диференційованого впливу за темою «Професія» та «Правова освіта».

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим дисциплінарні стягнення до нього не застосовувались, має 4 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Отже суд першої інстнації дійшов висновку, що позитивні зміни у поведінці засудженого відбулись, про що свідчить його бажання дотримуватись вимог режиму утримання, ставлення до праці та відсутність дисциплінарних стягнень за весь час відбування покарання, у зв`язку мета призначеного покарання вже виконана та засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, що вказує на наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Натомість з такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений положеннями статті 154 КВК.

Так, згідно ч.8 ст.154 КВК особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Матеріли даної справи свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 засуджений вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року за ч.2 ст.286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки (а.с.6-10).

Початок строку відбування покарання 30 вересня 2022 року, кінець строку 30 вересня 2028 року.

Під час відбуває покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року за ч.2 ст.286 КК, до засудженого ОСОБА_7 була застосована пільга, передбачена ст.82 КК, та ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2024 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 3 роки 10 місяціва 26 днів (а.с.26).

Отже, у відповідності до приписів ч.8 ст.154 КВК, право на застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст.81 КК у даному випадку настає після відбуття 1/2 строку покарання, визначеного ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.11.2024, а саме після відбуття не менше 1 року 11 місяців 13 днів обмеження волі, про що слушно вказує прокурор в поданій апеляційній скарзі.

Натомість зазначених вимог закону судом першої інстанції не було враховано, тому суд передчасно, а отже безпідставно, вирішив питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково на підставі ст.81 КК, чим припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, у даному випадку є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухвалення апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4