Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2025 року м. Рівне

Справа № 556/72/24

Провадження № 11-кп/4815/439/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з власними технічними засобами адвоката ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні № 0001837 від 01.08.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 серпня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 серпня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_7 , щодо якого складено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 263 КК України, та його захисників адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про повернення обвинувального акту з додатками в кримінальному провадженні № 0001837 від 01 серпня 2023 року прокурору.

Підставами для повернення обвинувального акту зазначено неналежне викладення фактичних обставин кримінального провадження, які сторона обвинувачення вважає встановленими та доведеними, що суперечать вимогам ст. 291 КПК України, зокрема: не встановлено місце вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, та відсутність в матеріалах Реєстру, долученого до обвинувального акту, постанови органу досудового розслідування щодо визначення підслідності вказаного кримінального провадження, згідно норм ст. 218 КПК України, що створює недотримання належної правової процедури та тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, покликаючись на незаконність ухвали суду, вказує, що, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідство і прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_7 , процесуальний документ підписаний та затверджений належними уповноваженими особами.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

До початку апеляційного розгляду захисник адвокат ОСОБА_6 зазначив, що підзахисний ОСОБА_7 обізнаний про день і час розгляду апеляційної скарги прокурора, і, зважаючи на участь захисника в судовому засіданні, не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, доводи захисника-адвоката ОСОБА_6 , який вважає ухвалу законною та обґрунтованою і просить залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою передбаченого законом України про кримінальну відповідальність діяння, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення особі у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займану посаду слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують, пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час розслідування); дату, місце його складення і затвердження.

Зазначений перелік вимог до обвинувального акту та додатків до нього є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів провадження, кримінальне провадження № 0001837 щодо ОСОБА_7 порушене за ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, зберігання та збут на території Вараського району Рівненської області нарізної вогнепальної зброї.

Із змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , копія якого вручена під розписку обвинуваченому (т. 1 а.с. 12), слідує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і в ньому містяться, як формулювання обвинувачення з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, так і правова кваліфікація правопорушення.

Згідно норм ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд вправі повернути обвинувальний акт прокурору лише з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 цього Кодексу, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному, у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину, він не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором, або ж до нього не долучено передбачені законом додатки.

Повернення обвинувального акту є правом, а не обов`язком суду, а тому для повернення обвинувального акту не може бути підставою будь-яка формальна його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити наявність реальних перешкод для призначення судового розгляду.

Покликання суду першої інстанції на неналежне викладення фактичних обставин кримінального провадження, зокрема: не зазначення місця та часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та складання і затвердження обвинувального акта неналежними особами, що унеможливлює прийняття обвинувального акту судом і призначення судового розгляду кримінального провадження, на думку колегії суддів, не є переконливими, оскільки сам зміст обвинувального акту прямо вказує, які саме протиправні діяння ОСОБА_7 та обставини, за яких їх вчинено, стали підставою для його підозри та обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що досудовим слідством дійсно не встановлено час і місце виникнення умислу у ОСОБА_7 на незаконне придбання і зберігання нарізної вогнепальної зброї, як і не встановлено місце, де він її придбав і зберігав.

Однак, місце, з якого обвинувачений збував зброю, встановлено і зазначено в обвинувальному акті Володимирецький ( зараз Вараський) район Рівненської області, а сам збут відбувся в м. Тернополі.

Згідно матеріалів даного кримінального провадження, ухвалою Верховного Суду від 12.12.2023 року, яка є остаточною, за клопотанням сторони захисту визначено підсудність кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, за Володимирецьким районним судом Рівненської області, що не заперечується учасниками апеляційного розгляду.

При цьому касаційна інстанція зазначила, що останнє за часом інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення у формі зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу зазначається на території с. Стара Рафалівка Вараського району Рівненської області, де і було припинено працівниками поліції під час обшуку в помешканні обвинуваченого.

Верховний Суд України наголошує, що практика Європейського суду з прав людини орієнтує визнання обвинувачення, як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення щодо вчинення особою кримінально-караного правопорушення. При цьому, це стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст.6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (Девеер проти Бельгії).

Крім того, Верховний Суд України звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин скоєного кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03.07.2019 року ( справа № 273/1053/17) зроблено висновок, за яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, в тому числі, й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Наведені в даному обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, а суть зрозумілості висунутого обвинувачення уточнюється в обвинуваченого під час проведення судового слідства в судовому засіданні.

Що ж до покликання на відсутність в матеріалах Реєстру, долученого до обвинувального акту, постанови органу досудового розслідування щодо визначення підслідності вказаного кримінального провадження, то в підготовчому судовому засіданні суд не вправі покликатися на оцінку відсутності чи наявності такого процесуального документу, що встановлюється лише в ході розгляду кримінального провадження по суті, про що наголошує і прокурор, а невідповідність Реєстру не є підставою для повернення обвинувального акту.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає твердження суду першої інстанції про неможливість прийняття обвинувального акта щодо ОСОБА_7 і подальшого призначення судового розгляду даного провадження безпідставним, а ухвалене процесуальне рішення незаконним, яке підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 серпня 2024 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001837 від 01.08.2023 рокущодо ОСОБА_7 прокурору - скасувати.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001837 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, повернути до Володимирецького районного суду Рівненської області для нового судового розгляду зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2