печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця Служби безпеки України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000236 від 14.03.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 109, ст. 341 КК України,

УСТАНОВИВ:

Вступ

До слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Обґрунтування клопотання

Зі змісту клопотання слідує, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000236 від 14.03.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 109, ст. 341 КК України.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_6 , будучи начальником ІНФОРМАЦІЯ_3, розробив план із захоплення приміщення державної будівлі - Харківської обласної військової адміністрації, що забезпечує діяльність органів державної влади, з подальшим насильницьким усуненням Голови Харківської обласної державної (військової) адміністрації ОСОБА_8 від виконання покладених на нього обов`язків з метою привласнення його владних повноважень.

З цією метою, ОСОБА_6 організував проведення наради з підлеглими військовослужбовцями СБ України, яка відбулася о 10:00 годині 24.02.2022, під час якої він, будучи керівником ІНФОРМАЦІЯ_3, розуміючи, що безпосередньо сам особисто він не в змозі досягти бажаного злочинного результату, використовуючи свої владні повноваження, 24.02.2022 віддав незаконний наказ підлеглим військовим службовим особам - заступникам начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконання якого полягало, начебто за вказівкою Голови СБУ ОСОБА_11 , у вчиненні дій, зокрема:

-із захоплення приміщення будівлі, що забезпечувала діяльність органів державної влади, а саме службового кабінету Голови Харківської обласної державної (військової) адміністрації - ОСОБА_8 ;

-недопуску Голови Харківської обласної державної (військової) адміністрації - ОСОБА_8 до свого робочого місця та подальше захоплення державної влади в регіоні;

-фотографування порожнього кабінету Голови Харківської обласної державної (військової) адміністрації, із подальшим розповсюдженням інформації через підконтрольні ЗМІ та соціальні мережі про те, що керівництво області нібито самоусунулось від виконання своїх службових обов`язків та про нібито прийняття керівництвом держави рішення про перехід влади у вказаному регіоні до представників силового блоку;

-через захоплений у такий спосіб захищений канал зв`язку із Офісом Президента України на селекторній нараді продемонструвати відсутність ОСОБА_8 .

25.12.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано на підставі абзацу 9 частини 1 статті 615 КК України та цього ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 109, ст. 341 КК України.

На переконання слідчого, наразі у кримінальному провадженні існують передбачені п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які обумовлюють застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

(І) ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та / або суду.

Про наявність цього ризику, на думку слідчого, свідчать у сукупності невідворотність притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 109, ст. 341 КК України, а також перебування на розгляді в Шевченківському районному суді міста Києва справи по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407 ч. 4 ст. 402 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі;

(ІІ) ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем Служби безпеки України, має стійкі зв`язки серед працівників правоохоронних органів, та може безпосередньо або через наявні зв`язки сприяти втраті, знищенню, підміні або спотворенню будь-якої із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні, зокрема носіїв інформації на яких можуть міститися дані, які він використовував для вчинення злочину, у тому числі щодо здійснення дискредитації військової влади.

Окрім того, під час вчинення інкримінованих правопорушень, ОСОБА_6 вживав заходів щодо приховування своєї протиправної діяльності, зокрема накази своїм підлеглим щодо вчинення злочинних дій видавав усно, вводячи їх в оману, посилаючись на нібито вказівки вищого керівництва Служби безпеки України.

(ІІІ) ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні

На думку слідчого, наявність зазначеного ризику також обґрунтовується що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення, з поміж іншого, шляхом залучення своїх підлеглих, які сприймали незаконні вказівки, як наказ, необхідний до виконання, тому існує реальний ризик впливу на них з метою схилити до зміни показань.

(ІV) ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Даний ризик слідчий обґрунтовує займаною ОСОБА_6 посадою та стійкими зв`язками із особами з числа працівників правоохоронних органів, які обізнані із формами та методами проведення досудового розслідування та оперативно-розшукової діяльності.

(V) ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється

З даного приводу слідчим указано, що з урахуванням характеру та обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, останній, будучи військової службовою особою Служби безпеки України, може продовжити вчиняти злочини проти основ національної безпеки України та встановленого порядку несення військової служби.

З урахуванням наведеного слідчий указав, що встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, обґрунтування та ступінь вираженості наведених ризиків дають переконливі підстави вважати, що саме тримання під вартою є єдиним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного на час здійснення досудового розслідування кримінальному провадженні. Жодні інші, більш м`які, запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування до ОСОБА_6 .

Позиції сторін кримінального провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому.

Захисник, адвокат ОСОБА_5 , заперечувала проти задоволення клопотання з тих підстав, що наразі в Шевченківському районному суді м. Києва слухається по суті кримінальна справа, де підозрюваному ОСОБА_6 інкриміновано та самі події з іншою правовою кваліфікацією. Подане клопотання є ідентичним клопотанню про продовження строку дії запобіжного заходу, яке розглядалось у рамках кримінальної справи. Ризики у справ відсутні, оскільки всі докази у справі зібрано, а всіх свідків допитано в суді. Вказувала на позитивні характеризуючи дані підозрюваного.

Захисник, адвокат ОСОБА_4 , також заперечував проти задоволення клопотання. Вказував, що сторона обвинувачення зловживає своїми процесуальними правами. Протокол про затримання складений з порушенням, підстава для затримання по ст. 615 КПК була відсутня, оскільки ОСОБА_6 щойно вийшов з СІЗО під заставу. Під час затримання було порушено обшук підозрюваного особами різної статі. Усі докази у справі зібрані незаконним шляхом, оскільки взяті з іншого кримінального провадження. Крім того, справа не підслідна органам ДБР.

Також стороною захисту подано скаргу в порядку ст. 206 КПК України з тих підстав, що з протоколу затримання не зрозуміло, за яким саме пунктом затримано підозрюваного. Крім того, ОСОБА_6 не дали поспілкуватись із захисниками. Вважають, що повторне затримання є порушенням прав людини та тиском.

Підозрюваний ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що підозра є аналогічною тій, що наразі слухається в суді, лише змінена кваліфікація на більш тяжкий злочин. Клопотання також є ідентичним. Жодного захоплення влади не було, що підтверджується свідченням ОСОБА_8 . Крім того, його в приміщенні також не було, що підтверджується показаннями свідків, які вже були допитані в суді. Склад злочину за ст. 109 КК України відсутній. Група слідчих не мала права вручати повідомлення про підозру, а прокурор - виділяти матеріали. Усі докази є сфальсифікованими.

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що дійсно в Шевченківському районному суді м. Києва розглядається кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України. Підозра у цій справі є відмінною. Заперечував проти порушення правил підслідності з огляду на суб`єктний склад.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити:

1) чи набула особа статусу підозрюваного?

2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення?

3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України?

4) чи наявні інші обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України?

5) чи можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту та чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження?

6) які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрюваного, у випадку внесення застави?

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення прокурора, слідчий суддя, надаючи відповіді на вказані питання, доходить таких висновків.

Щодо набуття статусу підозрюваного

Запобіжний захід на стадії досудового розслідування може застосовуватися тільки до особи, яка має статус підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру та особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Як встановлено слідчим суддею, 25.12.2025 письмове повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_6 , про що в матеріалах, долучених до клопотання, міститься письмова розписка останнього про його отримання.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_6 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Отже, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_6 міг вчинити саме інкриміноване йому кримінальне правопорушення. При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у закінченом замахі на захоплення держвної влади, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 109 КК України, а також у захопленні будівлі, що забезпечує діяльність органу державної влади, з метою перешкоджання нормальній роботі установи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України.

Рівень обґрунтованості підозри впливає на ступінь втручання в права підозрюваної особи при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, зокрема на вибір виду запобіжного заходу.

Так, рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку. Зазначене, зокрема, пов`язане із обов`язком слідчого судді, суду при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК).

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» № 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Системний аналіз положень ст. 17, ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 94 та ч. 1, 2 ст. 368 КПК України свідчить про те, що на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання стосовно доведеності / не доведеності винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації її діяння відповідно до закону України про кримінальну відповідальність (КК України), належності доказів, позаяк вони підлягають вирішенню за результатами судового розгляду по суті обвинувального акта.

На цій стадії кримінального провадження слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів визначає, чи є вірогідною причетність особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення (за стандартом «обґрунтованої підозри»), щоб застосувати до неї запобіжний захід.

На підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 109 ст. 341 КК України, слідчим долучено до клопотання, зокрема:

-протоколи допитів свідків ОСОБА_12 (т. 1 а. с. 77-80), ОСОБА_13 (т. 1 а. с. 207-211), які повідомили, що 24.02.2022 близько 11.30 год. до приймальні голови будівлі ХОВА ОСОБА_8 зайшли співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі-Управління) та повідомили, що є наказ від керівництва Управління та вони тепер представляють владу і що всі присутні переходять під їх керівництво. Свідки також повідомили, що один із присутніх співробітників СБ України зробив фото порожнього кабінету голови ХОВА ОСОБА_8 , яке в подальшому було опубліковано на одному з телеграм-каналів про те, нібито керівництво ХОВА залишило м. Харків. Також, свідки вказали, що через деякий час ОСОБА_8 та інших посадових осіб співробітники СБ України вивели з кабінету голови будівлі ХОВА ОСОБА_8 , який повинен був прийняти участь на черговій селекторній нараді із Офісом Президента України. Свідки зазначили про те, що після того як вивели ОСОБА_8 з будівлі ХОВА на селекторній нараді із Офісом Президента України прийняв участь співробітник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 (т. 2, а. с. 42-47), який вказав, що вів телеграм-канал, в якому 24.02.2022 за вказівкою співробітників СБ України було опубліковано фото з пустим кабінетом голови ХОВА та повідомленням про те, що керівництво м. Харкова та Харківської області залишило місто;

-протоколами допитів свідків ОСОБА_15 (т. 1, а. с. 212-244), ОСОБА_10 (т. 2 а. с. 91-102), які зазначили про те, що зранку 24.02.2022 отримали вказівку від керівництва ІНФОРМАЦІЯ_3 по команді від ОСОБА_6 про вибуття до будівлі ХОВА нібито з метою забезпечення безпеки керівництва та працівників ХОВА. Крім того, на нараді від керівництва ІНФОРМАЦІЯ_3 було доведено до особового складу про те, що керівництво ХОВА залишило будівлю та межі області. По прибуттю співробітники СБ України взяли по периметру будівлю ХОВА та направились до приймальної та кабінету голови ХОВА ОСОБА_8 . Вже перебуваючи у кабінеті ОСОБА_8 спецпідрозділ СБ України забезпечував безпеку керівного складу ІНФОРМАЦІЯ_3, які також прибули до кабінету голови ХОВА. Крім того, свідки повідомили, що в них була команда від керівництва ІНФОРМАЦІЯ_3 вивести з кабінету голови ХОВА ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та інших працівників адміністрації. Свідки також вказали, що співробітники СБ України не мали права звільняти від виконання своїх обов`язків голову ХОВА ОСОБА_8 . Свідки зазначили, що загрози ДРГ на той час не було та необхідності у залишені приміщення керівництвом ХОВА також не було. Також свідки підтвердили факт опублікування за їх вказівкою на телеграм каналі фото порожнього кабінету голови ХОВА;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 , яка впізнала особу під фото, як співробітника СБ України (т. 1 а. с. 81-83);

-висновком експертів за результатами проведення судової військової експертизи від 28.07.2022 № 19715/22-81 ДСК (т. 2 а. с. 125-170), відповідно до якого начальник Управління Служби безпеки України в Харківській області під час його перебування на посаді в період воєнного стану з 24.02.2022, будучи обізнаним із повноваженнями Служби безпеки України в цілому та його обов`язками, як керівника Управління Служби безпеки України в Харківській області, а також з вимогами, передбаченими нормативно-правовими актами щодо порядку призначення та звільнення Голів обласних державних адміністрацій в Україні, утворення військових адміністрацій та призначення їх керівників, достовірно знаючи вимоги статті 22 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» щодо притягнення до відповідальності за спроби використати введення воєнного стану для захоплення влади, вчинив дії, що не передбачені чинним законодавством України та виходять за межі його службових повноважень. Дії начальника Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_6 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням наслідків у вигляді неможливості керівництва Харківської обласної військової адміністрації у здійсненні своїх повноважень щодо забезпечення обороноздатності Держави на території Харківської області;

-показаннями свідка ОСОБА_8 (т. 2 а. с. 63-69) про вчинення ОСОБА_6 ряду активних дій, спрямованих не дискредитацію органів влад та підрив обороноздатності м. Харкова та Харківської області;

-іншими матеріалами в їх сукупності.

Дослідивши відомості, які містяться в перелічених доказах, слідчий суддя вважає їх у сукупності достатніми для того, щоб у межах судового контролю дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_6 до інкримінованого кримінального правопорушення за тих обставин, що відображені у повідомленій йому підозрі, та про обґрунтованість останньої.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. У межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, вдаватися до оцінки наявності в її діях складу кримінального правопорушення чи конкретних кваліфікуючих ознак, на що вказувала сторона захисту.

Також слідчий суддя враховує, що відомості, які містяться в долучених слідчим матеріалах, загалом узгоджуються між собою та відповідають обставинам, викладеним у підозрі ОСОБА_6 .

Враховуючи зазначене, такий високий рівень обґрунтованості підозри виправдовує більш серйозне втручання в права особи при виборі запобіжного заходу.

Крім того, наявність у кримінальному провадженні суспільного інтересу виправдовує більш суворе втручання в права людини та їх обмеження при вирішення питання при застосування запобіжного заходу (за наявності інших передбачених законом підстав). Сучасні реалії України, а саме ведення повномасштабної збройної агресії рф проти України, зумовлюють публічний (суспільний) інтерес до злочинів, вчинених у сфері проти основ національної безпеки України.

Щодо заявлених ризиків для кримінального провадження

У своєму клопотанні слідчий вказав про існування передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які обумовлюють необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

(І) ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та / або суду.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 109 , ст. 341 КК України, за учинення яких відповідно передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років (ч. 1 ст. 109 КК України в редакції від 05.01.2022) та до п`яти років (ст. 341 КК України в редакції від 22.11.2018), що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, усвідомлюючи факт здійснення відносно нього досудового розслідування та невідворотність притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 109, ст. 341 КК України, а також достовірно знаючи що відносно нього Шевченківським районним судом міста Києва також здійснюється судовий розгляд у справі по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407 ч. 4 ст. 402 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, останній може здійснити втечу з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (рішення у справі «W v. Switzerland»).

Вищевказані обставини є передумовами та можливістю для втечі ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органі досудового розслідування та суду.

(ІІ) ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 є військовослужбовцем Служби безпеки України, а тому слідчий суддя погоджується, що він має стійкі зв`язки серед працівників правоохоронних органів та може безпосередньо або через наявні зв`язки сприяти втраті, знищенню, підміні або спотворенню будь-якої із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні.

(ІІІ) ризик незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні

З метою мінімізації негативних наслідків для себе, підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні, які є його підлеглими, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик учинення підозрюваним незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні вочевидь є високим.

(ІV) ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що стійкі зв`язки підозрюваного із особами з числа працівників правоохоронних органів, які обізнані із формами та методами проведення досудового розслідування та оперативно-розшукової діяльності, з високою ймовірністю можуть сприяти у перешкоджанні проведенню об`єктивного розслідування.

Щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення його дієвості та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено виключний перелік осіб, до яких може бути застосований цей запобіжний захід. ОСОБА_6 належить до цього переліку як особа, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання. Втім, на переконання слідчого судді, жоден з цих запобіжних заходів не здатний запобігти встановленим ризикам.

Слідчий суддя враховує обставини, які свідчать про високу інтенсивність ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, доведеність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його зв`язки у правоохоронних органах.

Окрім обґрунтованості підозри та встановлених ризиків, слідчий суддя враховує також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення; вік, стан здоров`я підозрюваного, його майновий стан, досвід роботи в правоохоронних органах.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним запобіганню встановленим ризикам. Водночас, застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Виходячи з наведеного та з огляду на встановлені ризики для кримінального провадження, слідчий суддя вважає неспроможними доводи сторони захисту про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Щодо альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відтак, з огляду на обставини, встановлені під час розгляду клопотання, стадію судового провадження, особу підозрюваного, у слідчого судді формується переконання, що у разі визначення ОСОБА_6 застави, ризики, передбачені пунктами 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не будуть нівельовані.

Отже, ураховуючи те, що вирішення питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави є правом суду, слідчий суддя вважає можливим при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 не визначати розмір застави.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Доводи сторони захисту щодо порушень під час повідомлення про підозру та незаконність затримання підозрюваного не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, у тому числі й під час огляду відеозапису затримання ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000236 від 14.03.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обраховувати з 25.12.2025, що є днем його затримання, строком на 60 днів, тобто до 22.02.2026 включно.

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 у порядку ст. 206 КПК України, - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний тест ухвали проголошено о 08 год. 15 хв. 02.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1