Провадження № 1-кп/643/412/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026

19 лютого 2026 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003854, внесеному до ЄРДР від 19.03.2025, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (підрозділ Шквал) ЗСУ, раніше судимого: - 09.10.1997 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.142, ч.2 ст. 141, ст.17 ч.2 ст. 141, ст.42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зввільнен6еого 20.01.2004 умовно-достроково; - 13.10.2008 Московським районним судом м. Харкова за ст.395, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст.69, ч.1 ст.70, ст.71, ч.4 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 16.05.2011 умовно-достроково; - 12.02.2007 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; - 27.07.2012 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст.395, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 21.09.2018 за відбуттям строку покарання; - 21.01.2022 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, новим вироком Полтавського апеляційного суду від 23.08.2023 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі4 15.11.2023 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 190, ст.126-1, ч.4 ст. 185, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 29.05.2024 із застосуванням ст.81-1 КК України умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом до військової частини НОМЕР_1 із застосуванням адміністративного нагляду на 12 місяців, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 408, ч.2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , 23.09.2024 вирішив стати на злочинний шлях та вчинити дезертирство, а саме не заявитися на службу з лікувального закладу, з метою ухилитися від військової служби, вчинено в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_5 , під час проходження військової служби за контрактом, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення ст.ст.17,65 Конституції України, ст.ст. 1.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин не повернутися з КП «Полтавський обласний санаторій для дітей з порушенням опорно-рухового апарату» до місця тимчасового перебування військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , зарахованих у розпорядження на відновлення, лікування під наглядом лікаря та відпочинку поблизу н.п. Малинівка Харківської області згідно умов адміністративного нагляду, встановлених ухвалою суду про умовно-дострокове звільнення, обов`язки військової служби не виконував, до місця військові служби безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення до місця військової служби, звернення до правоохоронних органів або інших державних органів чи органів військового та цивільного управління, за наявності реальної можливості для цього до 23.04.2025, тобто до моменту встановлення його місцезнаходження працівниками Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області.

Крім того, ОСОБА_5 17.04.2025 близько 10:30, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись на дитячому майданчику за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за раніше обміркованим злочинним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, попросив у своєї знайомої ОСОБА_6 належний останній мобільний телефон ТМ «Tecno Spark Go», вартістю 3765грн. у, у якому знаходилися дві sim-карти мобільного оператора «Vodafone», нібито для здійснення телефонного дзвінка, заздалегідь розуміючи, що повертати мобільний телефон він не має наміру, після чого ОСОБА_6 , будучи помилково впевненою у сумлінністю намірів ОСОБА_5 , вважаючи, що останній поверне належне їй майно, передала останньому вказаний мобільний телефон, при цьому ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 , будучи як і раніше знаходиться на дитячому майданчику та переслідує його, утримуючи при собі мобільніший телефон та не бажаючи його повертати, зловживаючи довірою ОСОБА_6 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3576,75грн.

ОСОБА_5 повністю визнав свою провину, не заперечував фактичних обставин обвинувачення і його доказів, у зв`язку з чим суд, переконавшись у добровільно обраній позиції обвинуваченого, у відповідності до правил ч. 3 ст. 349 КПК України, з погодженням усіх учасників судового процесу, визнав не доцільним досліджування доказів по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_5 по суті висунутого обвинувачення пояснив, що, проходив службу у ВЧ7400, у серпні 2024 потрапив до шпиталю спочатку у м. Суми, потім переведений до м. Полтави, де перебував до вересня 2024, а потім до м. Харкова. У вересні 2024, після прильоту по військової частини, змінилась ставлення до служби, замкнувся у собі тощо, а тому вирішив не повертатися до військової частини, при цьому розумів, що зобов`язаний це зробити. Далі, у квітні 2025 у денний час, на дитячому майданчику по Салтівському шосе, зустрів раніше знайому ОСОБА_6 , як вживала пиво. В ході спілкування побачив у неї мобільний телефон, в якому ОСОБА_6 намагалась встановити «додаток», тоді ОСОБА_5 запропонував допомогу, однак отримавши мобільний телефон, пішов з ним з місця зустрічі, не маючи намір повертати. 23.04.2025 був затриманий правниками поліції. У вчиненому щиро кається. Також ОСОБА_5 зазначив, що звернувся до рекрутів з бажанням продовжити проходження військової служби. Від слідства не ховався.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу, з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану та за ч.2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до положень ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_5 суд приймає до уваги ступень суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, що ч.4 ст. 408 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого та враховує дані про його особу, зайняту позицію потерпілої особи, повернення краденого майна, наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчинені злочину і, полягає в передбаченому законом обмежені прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Далі, ОСОБА_5 є особою раніше неодноразово судимою, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2024 звільнений умовно-достроково від відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2023 за ч.2 ст.190, ст. 126-1,ч.4 ст.185, ст.ст.70,71 КК України у виді 6 років позбавлення волі, на невідбуту частину 1 рік 5 місяців 26 днів, для проходження військової служби за контрактом, як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. Згідно службової характеристики командира військової частини, зарекомендував собі незадовільно. На обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває,

Суд також враховує, що після вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, останній знов виявив бажання продовжити проходження військової служби за контрактом, про що свідчить письмова згода командира військової частини НОМЕР_2 .

Отже, призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із положень ст.ст. 50,65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного кримінального правопорушення.

При призначені обвинуваченому покарання суд також дотримується практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008 року).

При таких встановлених обставинах, щирого каяття обвинуваченого, даних про його особу, вчинення кримінальних правопорушень у період воєнного стану, у період умовно-дострокового звільнення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції статей, за якими останній притягається до кримінальної відповідальності із застосуванням правил ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2023, внаслідок звільнення на невідбуту частину 1 рік 5 місяців 26 днів на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.05.2024, у вигляді позбавлення волі, оскільки суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Потерпілою цивільний позов не заявлений.

По справі є судові витрати за проведення товарознавчої експертизи №6757 від 13.05.2025 в сумі 2544,48грн., оплату яких суд покладає на обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує за правилами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 408, ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому таке покарання:

- за ч.4 ст. 408 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до правил ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до правил ч.1 ст. 71, 72 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2023, остаточно призначити покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Залишити без зміни міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до набрання цим вироком законної сили.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 період перебування під вартою з 25.06.2025 на підставі ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 26.06.2025.

Рахувати початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 з 25.06.2025.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири)грн.,48 коп.

Речові докази: CD-диск з інформацією оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон», який переданий на зберігання до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон ТМ «Tecno Spark Go 1» темно-сірого кольору, модель «Tecno KL4» RAM 3 GB, ROM 128GB, акумулятор 5000 mAh, номер зборки « НОМЕР_3 », IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 », який згідно зберігальної розписки переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 вважати повернутим законному власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1