Справа № 676/8797/24
Провадження № 1-кп/676/166/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області кримінальне провадження № 0000015 від 19 січня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця Збройних сил України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, номер обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого - 08 вересня 2023 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 408, ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки із заміною цього покарання на підставі ч. 1 ст. 62 КК України на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк, яке з 06 грудня 2024 року відбуває у військовій частині НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Стороною обвинувачення ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ) обвинувачується в тому, що солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді номер обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування, а також згідно із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 813-АД було встановлено, що 15.07.2022 самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_2 , та на момент відсутності перебував поза межами вказаного міста тривалістю понад 10 діб, проводячи час на власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби, тим самим припинив виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

Зазначені дії ОСОБА_4 , які виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України.

Сторона обвинувачення свій висновок щодо винуватості ОСОБА_4 у зазначеному вище інкримінованому діянні доводила показаннями свідка ОСОБА_6 , матеріалами службового розслідування та іншими процесуальними документами та матеріалами кримінального провадження, зокрема:

-показаннями свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 не знайомий, безпосередньо на території військової частини НОМЕР_1 його не бачив, про факт самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини НОМЕР_1 , що мав місце 15 липня 2022 року, йому відомо лише з документів. У цьому кримінальному провадженні залучався як представник військової частини НОМЕР_1 під час розслідування працівниками ДБР, а саме, як свідок, засвідчував своїм підписом правильність складання працівником ДБР процесуального документу за його участю;

-повідомленням начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 Директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призваним на військову службу під час мобілізації солдатом ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, від 16 січня 2023 року №774/1/319 (т.2 а.с.10-11);

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2022 року №813-АД «Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 », яким у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин призупинено виплату грошового забезпечення колишньому номеру обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 рядовому ОСОБА_4 , який знаходився у розпорядженні командування військової частини НОМЕР_1 з 15 липня 2022 року та для причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 , призначено службове розслідування (т.2 а.с.57-58);

-актом службового розслідування від 30 вересня 2022 року, відповідно до висновку якого колишній номер обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_4 під час проходження військової служби по мобілізації у умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог статті 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 6, 11, 16, 127, 128, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15 липня 2022 року до військової частини НОМЕР_1 не з`явився, перебуваючи поза місцем проходження військової служби з 15 липня 2022 року по теперішній час, використовує службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим допустив кримінальне правопорушення відсутність на службі без поважних причин тривалістю понад 10 діб (т.2 а.с.59-70);

-наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2022 року №1872-ОД «Про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 », відповідно до якого: службове розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 вважати завершеним; факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 колишнього номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону, який перебуває у розпорядженні командування військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_4 вважати встановленим; у зв`язку із порушенням статей 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України колишнього номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону, який перебуває у розпорядженні командування військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_4 вважати таким, що самовільно залишив частину з 15 липня 2022 року (т.2 а.с.71-75);

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 квітня 2022 року №85, відповідно до якого рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, вважати таким, що справи та посаду солдата резерву запасної роти здав. Рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складі) від 03.04.2022 №33-РС на посаду номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 06 квітня 2022 року справив та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т.2 а.с.83);

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 травня 2022 року №122, згідно з яким нижчепойменованих військовослужбовців відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 травня 2022 року №52-РС зарахувати у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 : рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону (т.2 а.с.84);

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року №191, згідно з яким нижчепойменованих військовослужбовців військової частини вважати такими, що самовільно залишили частину та зняти з продовольчого забезпечення: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.85);

-відповіддю тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 16 вересня 2025 року №9262 вих за запит прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 від 11 вересня 2025 року №30.57/02-3679 ВИХ-25, якою повідомляється що рядовий ОСОБА_4 , призваний по мобілізації, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 28 лютого 2022 року по 15 липня 2022 року. 28 квітня 2022 року рядовий ОСОБА_4 , призваний по мобілізації, припинив участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та вибув на лікування у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону місто Вінниця. 15 липня 2022 року рядовий ОСОБА_4 , признаваний по мобілізації, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та 02 березня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2023 №57 увільнений від займаної посади;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 березня 2023 року №57, відповідно до якого рядовому ОСОБА_4 , призваному по мобілізації, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишньому номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону, який самовільно залишив військову частину 15 липня 2022 року, увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.03.2023 №62-РС, призупинити строк військової служби, вислугу років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключити зі всіх видів забезпечення з 19 січня 2023 року;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 року №45, згідно із яким нижчепойменованих військовослужбовців призваних по мобілізації на підставі витягу із мобілізаційної директиви оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 25 лютого 2022 року ОСОБА_10 , на безумовне виконання вимог Мобілізаційних директив Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/649/13т та командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 лютого 2022 року №1/63т/сд вважати такими, що 28 лютого 2022 року прибули на військову службу та зарахувати у запасну роту на всі види забезпечення, а на продовольче з сніданку 28 лютого 2022 року: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 28 лютого 2022 року солдата резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 , вважати, що з 28 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2022 року №269, відповідно до якого нижчепойменованих військовослужбовців військової частини вважати такими, що самовільно залишили частину та зняти зі всіх видів забезпечення: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , з 15 липня 2022 року;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року №191, згідно з яким вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з району здійснення заходів в складі підрозділу: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 ;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 травня 2022 року №123, відповідно до якого вважати такими, що вибули у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону місто Вінниця 28 квітня 2022 року рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 , припинив участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на лікування.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, не визнав та дав суду показання, що після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, 26 лютого 2022 року добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 та був мобілізований. Відразу ж був зарахований до військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , де і проходив військову службу на посаді номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону. На початку квітня 2022 року був відряджений разом із іншими військовослужбовцями для прийняття участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а саме у район населеного пункту Попасна Луганської області. Оскільки на них вівся наступ, а їм не було чим відбиватися, його групі довелось відступати. На його очах того дня було багато вбито товаришів, що на нього дуже психологічно вплинуло. Після цього його забрали із зони бойових дій та повезли на лікування спочатку в Лисичанську лікарню, потім в м.Дніпро, після цього у м.Вінниця, а згодом в м.Хмельницький, де він проходив лікування близько 10 діб. Продовжувати нормальне життя з усвідомленням пережитого та побаченого він вже не міг, виникла абсолютна апатія до всього і тому 11 травня 2022 року самовільно залишив медичний заклад та поїхав додому в м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, не маючи наміру повертатися до військової частини, до якої був закріплений. З цього часу постійно знаходився вдома в м.Кам`янець-Подільському Хмельницької області, нікуди за межі міста не відлучався, оскільки постійно зловживав алкогольними напоями, у зв`язку із чим неодноразово лікувався стаціонарно в Кам`янець-Подільській районній лікарні та в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради в с.Скаржинці Хмельницького району Хмельницької області, що можуть підтвердити його мати, друзі та сусіди. Постійно знаходився вдома аж до початку відбування покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року, а саме до 06 грудня 2024 року. Категорично заперечив ту обставину, що після того, як повернувся 11 травня 2022 року з лікувального закладу м.Хмельницького додому, повертався до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , у тому числі 15 липня 2022 року, та самовільної її залишав того ж дня. Ствердив, що знаходився у цій військовій частині, яка розташовується в АДРЕСА_2 , з часу мобілізації 28 лютого 2022 року та до відрядження його на початку квітня 2022 року в район населеного пункту Попасна Луганської області. Після цього жодного разу на території військової частини НОМЕР_1 не був, не мав наміру до неї повертатися та й і через зловживання алкогольними напоями та у зв`язку із цим наявними у нього психічними розладами фізично не міг цього зробити. Вважає, що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , що нібито мало місце 15 липня 2022 року, і що взагалі такого факту не мало місце, оскільки він ще 12 травня 2022 року з метою ухилитися від військової служби назавжди самовільно залишив місце служби лікувальний заклад в м.Хмельницькому, де він проходив лікування, та перебував за межами місця служби, а саме за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував аж до початку відбування покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року, за що і був засуджений цим вироком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме за нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану (дезертирство).

Допитавши обвинуваченого, свідка сторони обвинувачення та свідків сторони захисту, дослідивши безпосередньо надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст.129 Конституції України, ст.ст.17, 22, 23 КПК України (далі КПК) щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст.321 КПК здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямувавши судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст.337 КПК лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку про необхідність виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за висунутим йому обвинуваченням з наступних підстав.

Так, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio proreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено такого: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Оцінюючи вказані вище надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності та допустимості, суд уважає, що вони не доводять поза розумним сумнівом, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 .

Так, стороною обвинувачення у вину ОСОБА_4 ставиться те, що солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді номер обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування, а також згідно із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 813-АД було встановлено, що 15.07.2022 самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_2 , та на момент відсутності перебував поза межами вказаного міста тривалістю понад 10 діб, проводячи час на власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби, тим самим припинив виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Безпосереднім об`єктом цього злочину є встановлений порядок проходження військової служби. Об`єктивна злочину, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, станом на 15 липня 2022 року характеризується вчиненням таких діянь: самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій та другій цієї статті.

Суб`єктом цього злочину є військовослужбовець будь-якого виду служби.

Суб`єктивною стороною цього кримінального правопорушення є умисна форма вини, а нез`явлення вчасно без поважних причин передбачає як умисну, так і необережну форму вини. Мотиви злочину можуть бути різними та на кваліфікацію не впливають.

Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців слід вважати закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової служби.

Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій знаходяться підрозділи та служби частини.

Місце служби - це будь-яке місце, яке співпадає з розташуванням військової частини, та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу або місце, де він повинен знаходитися за наказом або за розпорядженням командування.

Злочин, передбачений ст. 407 ч. 5 КК України вважається закінченим з моменту: самовільного залишення винним військової частини або місця служби чи нез`явлення вчасно без поважних причин на службу.

У свою чергу, об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, є встановлений законодавством України порядок проходження військової служби.

Суб`єктом злочину може бути лише військовослужбовець, тобто той, хто проходить військову службу.

Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення полягає у:

1. самовільному залишенні військової частини або місця служби;

2. нез`явленні на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Суб`єктивна сторона дезертирства завжди характеризується прямим умислом. Крім того, обов`язковою ознакою цього складу кримінального правопорушення є мета: при дезертирстві військовослужбовець має намір ухилитися від військової служби не тимчасово, а назавжди.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Разом із тим, будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які поза розумним сумнівом доводили би ту обставину, що ОСОБА_4 15.07.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , як це йому інкримінується, стороною обвинувачення не надано.

Так, на підтвердження зазначеної обставини стороною обвинувачення суду надано зазначені вище докази, зокрема: показання в судовому засіданні свідка сторони обвинувачення ОСОБА_6 ; повідомлення начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 Директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призваним на військову службу під час мобілізації солдатом ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, від 16 січня 2023 року №774/1/319 (т.2 а.с.10-11); наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2022 року №813-АД «Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 » (т.2 а.с.57-58); акт службового розслідування від 30 вересня 2022 року (т.2 а.с.59-70); наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2022 року №1872-ОД «Про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 » (т.2 а.с.71-75); витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року №191 (т.2 а.с.85); відповідь тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 16 вересня 2025 року №9262 вих за запит прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 від 11 вересня 2025 року №30.57/02-3679 ВИХ-25; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 березня 2023 року №57; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2022 року №269; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року №191, зміст яких детально зазначено вище, то їх суд не може врахувати як докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 11 травня 2022 року самовільно залишив медичний заклад в м.Хмельницькому, де проходив лікування, та поїхав додому в м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області, не маючи наміру повертатися до військової частини, до якої був закріплений. З цього часу постійно знаходився вдома в м.Кам`янець-Подільському Хмельницької області, нікуди за межі міста не відлучався, оскільки постійно зловживав алкогольними напоями, у зв`язку із чим неодноразово лікувався стаціонарно в Кам`янець-Подільській районній лікарні та в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради в с.Скаржинці Хмельницького району Хмельницької області, що можуть підтвердити його мати, друзі та сусіди. Постійно знаходився вдома аж до початку відбування покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року, а саме до 06 грудня 2024 року. Категорично заперечив ту обставину, що після того, як повернувся 11 травня 2022 року з лікувального закладу м.Хмельницького додому, повертався до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , у тому числі 15 липня 2022 року, та самовільної її залишав того ж дня. Ствердив, що знаходився у цій військовій частині, яка розташовується в АДРЕСА_2 , з часу мобілізації 28 лютого 2022 року та до відрядження його на початку квітня 2022 року в район населеного пункту Попасна Луганської області. Після цього жодного разу на території військової частини НОМЕР_1 не був, не мав наміру до неї повертатися та й і через зловживання алкогольними напоями та у зв`язку із цим наявними у нього психічними розладами фізично не міг цього зробити.

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_4 стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами не спростовані, а навпаки підтверджені доказами сторони захисту, зокрема показаннями свідків сторони захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також письмовими доказами.

Так, свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що перебуває у дружніх стосунках із обвинуваченим, знає його з дитинства. Ствердив, що після того, як ОСОБА_4 після отримання поранення на передовій повернувся з лікувального закладу додому, то весь час знаходився у м.Кам`янець-Подільському Хмельницької області, займався особистими справами, лікувався, не переховувався. З ОСОБА_4 у м.Кам`янець-Подільському зустрічались близького одного разу на тиждень. При зустрічі ОСОБА_4 говорив, що на той час «навоювався» і що буде вдома, тобто на той час він не хотів повертатись продовжувати військову службу. Також свідок повідомив, що весь час бачив ОСОБА_15 вдома, починаючи з моменту закінчення лікування після поранення і до початку відбування покарання за вироком суду. Йому не відомо, щоб ОСОБА_4 в липні 2022 року повертався на військову службу в АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду повідомив, що зі слів ОСОБА_4 йому відомо, що останнього хочуть засудити через те, що він утік з частини, але наскільки йому відомо, то він не тікав з частини, бо він там ніколи не був. Також свідок повідомив, що йому відомо про те, що ОСОБА_4 проходив лікування у шпиталі після поранення. Вони обговорювали із ОСОБА_4 проходження останнім військової служби. Свої думки з приводу повернення на військову службу ОСОБА_4 озвучував, хотів повернутись, але щоб було нормальне командування. Також ОСОБА_13 ствердив, що йому відомо про те, що ОСОБА_4 він не повертався на військову службу після поранення і весь час знаходився вдома.

Свідок ОСОБА_12 мати обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні ствердила, що син з моменту закінчення лікування після поранення постійно був присутній вдома, нікуди він не виїжджав. Після повернення додому з лікувального закладу, поведінка сина стала неадекватною, він постійно зловживав алкогольними напоями. Неодноразово зверталася у військомат із проханням направити сина на лікування в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради в с.Скаржинці Хмельницького району Хмельницької області, проте її прохання були проігноровані. Ствердила, що син постійно знаходився вдома. Категорично заперечила ту обставину, що ОСОБА_4 міг 15 липня 2022 року прибути до місця розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 для продовження проходження військової служби, оскільки він через зловживання алкогольними напоями та у зв`язку із цим психічними розладами фізично цього не міг зробити. Повідомила, що будь-яких розмов про повернення сина до військової частини для продовження проходження військової служби не було. Також повідомила, що ОСОБА_4 весь час зловживав алкогольними напоями, у зв`язку із чим неодноразово лікувався стаціонарно в КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня» Кам`янець-Подільської міської ради. Також у зазначений період неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство, про що вона неодноразово повідомляла правоохоронні органи. Також зверталася із відповідними зверненнями до Військової служби правопорядку.

Ще один свідок сторони захисту ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомила, що обвинувачений ОСОБА_4 є її колишнім однокласником, разом із ним росли та є сусідами. У 2022 року після поранення ОСОБА_4 повернувся додому, перебував у дуже стресовому стані, у зв`язку із чим зловживав алкогольними напоями. Ствердила, що після того, як ОСОБА_4 отримав поранення та повернувся додому, то бачились із ним кожного дня, в тому числі протягом липня 2022 року. ОСОБА_4 кожного дня особисто приходив до неї і цікавився проходженням військової служби її чоловіком, оскільки хвилювався за нього. Ствердила, що ОСОБА_4 після поранення не повертався у військову частину, це її достеменно відомо. Якби ОСОБА_4 повернувся у військову частину, то вона би про це знала. Він морально, тобто через свій психічний стан, не міг 15 липня 2022 року перебувати у військові частині, яка розташована у АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 проживав у себе вдома весь цей час.

Зазначені показання свідків сторони захисту узгоджуються між собою та з іншими наданими стороною захисту письмовими доказами, що свідчить про їх правдивість та об`єктивність. Так, показання зазначених свідків сторони захисту про те, що ОСОБА_4 не міг фізично прибути 15 липня 2025 року до місця розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , оскільки в цей період часу зловживав алкогольними напоями, через що у нього були психічні розлади, у зв`язку із чим він неодноразово лікувався стаціонарно та амбулаторно в КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня» Кам`янець-Подільської міської ради, об`єктивно підтверджується наданими стороною захисту документами. Зокрема копіями виписок №2/1592 та №2/2726 із медичної карти стаціонарного хворого, якими підтверджуються ті обставини, що дійсно ОСОБА_4 знаходився в неврологічному відділенні зазначеного лікувального закладу на стаціонарному лікуванні в періоди з 31 травня 2022 року по 20 червня 2022 року з діагнозом: F10.1 Вживання речовин, пов`язане зі шкодою для здоров`я зі скаргами на кволість, тремор, пітливість, безсоння, запої, похмілля, судомні напади та з 23 вересня 2022 року по 28 вересня 2022 року з діагнозом: F10.0 Алкогольна інтоксикація, що призвела до шкоди здоров`я, епілептичні напади зі скаргами на болі в грудній клітці (т.1 а.с.91,92). А відповіддю заступника директора КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня» Кам`янець-Подільської міської ради ОСОБА_16 за №01-12/631 від 14.04.2025 року на адвокатський запит захисника ОСОБА_5 від 07.04.2025 року (т.1 а.с.95) підтверджено також і ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 в період з 12 травня 2022 року по 06 грудня 2024 року перебував та стаціонарному та амбулаторному лікуванні в зазначеній лікувальній установі чотири рази: з 31 травня 2022 року по 20 червня 2022 року у відділенні гострого мозкового інсульту та в терапевтичному відділенні (самозвернення); з 23 вересня 2022 року по 28 вересня 2022 року у відділенні гострого мозкового інсульту (був направлений на госпіталізацію ІНФОРМАЦІЯ_4 ); 02 вересня 2023 року амбулаторний візит до травматологічного пункту травматологічного відділення та з 05 березня 2023 року по 06 березня 2023 року перебував у приймальному відділенні невідкладної медичної допомоги (був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги).

Також зазначені свідками сторони захисту обставини об`єктивно підтверджуються відповіддю директора Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний цент екстреної медичної допомоги та медичної катастрофи» Хмельницької обласної ради ОСОБА_17 від 16 квітня 2025 року вих №956 на адвокатський запит захисника ОСОБА_5 б/н від 15.04.2025 року (т.1 а.с.94), згідно із яким в період з 12.05.2022 року по 06.12.2024 року до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для надання медичної допомоги зареєстровано 13 виїздів екстреної (швидкої) медичної допомоги: 18.06.2022, 22.07.2022. 22.07.2022. 10.08.2022, 13.08.2022, 20.12.2022, 20.12.2022, 03.01.2023, 24.02.2023, 12.03.2023, 12.03.2023, 09.11.2023, 05.03.2023.

А відповіддю т.в.о. начальника Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_18 №63563-2025 від 14.04.2025 року на адвокатський запит захисника ОСОБА_5 вих №336аз-2025/1-105927 від 08.04.2025 року (т.1 а.с.84) підтверджено показання свідка сторони захисту ОСОБА_12 матері обвинуваченого ОСОБА_4 щодо вчинення останнім домашнього насильства, зокрема те, що дійсно 13 серпня 2022 року здійснювався виклик працівників поліції по факту вчинення ОСОБА_4 , 1986 року народження, домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, на думку суду, зазначеними доказами стороною захисту доведено ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 15 липня 2022 року не з`являвся до місця розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 для продовження проходження військової служби та відповідно не міг в цей день самовільної її залишити.

Слушними, на думку суду, є твердження сторони захисту про те, що відомості, які містять наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року №191, згідно з яким вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з району здійснення заходів в складі підрозділу: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 (пункти 22, 22.1) та згідно з яким нижчепойменованих військовослужбовців військової частини вважати такими, що самовільно залишили частину та зняти з продовольчого забезпечення: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 ( пункти 71 на а.с.85 та 74, який наданий на запит прокурора т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 листом від 17 вересня 2025 року №9262 вих), не відповідають дійсності, а зазначені накази були видані командиром військової частини НОМЕР_1 лише після відповідного реагування начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 на звернення матері ОСОБА_4 , з огляду на наступе.

Так, дійсно з наявного в матеріалах кримінального провадження запиту начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_20 командиру військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 року за №696/6/4920 (т.1 а.с.77-78), який був досліджений судом за клопотанням сторони захисту, встановлено, що дійсно у зв`язку із розглядом посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 заяви ОСОБА_12 щодо її сина військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який на даний час перебуває за місцем проживання в м.Кам`янець-Подільському, систематично вживає спиртні напої та чинить насильство над членами сім`ї, ухиляється від проходження військової служби та лікування. А тому, з метою встановлення статусу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та вжиття заходів правового реагування, начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 у своєму запиті просив командира військової частини НОМЕР_1 повідомити, який на даний час є статус у військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та де він перебуває відповідно до облікових документів військової частини з наданням копій відповідних документів, у тому числі довідки про грошове забезпечення ОСОБА_4 за період з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по 01 липня 2022 року.

Зазначений запит начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 командир військової частини НОМЕР_1 був отриманий 12 липня 2022 року за вхідним №4455 і відразу ж після цього через три календарні дні 15 липня 2022 року ним видано наказ (по стройовій частині) №191, в пунктах 22 та 22.1 якого вказано: «Вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з району здійснення заходів в складі підрозділу: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 та в цьому ж наказі в 71 витягу наказу, який міститься на а.с.85 матеріалів кримінального провадження та в 74 витягу, який наданий на запит прокурора т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 листом від 17 вересня 2025 року №9262 вих) вказано: «Нижчепойменованих військовослужбовців військової частини вважати такими, що самовільно залишили частину та зняти з продовольчого забезпечення: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 . Тобто, командиром військової частини НОМЕР_1 одним і тим же наказом №191 від 15 липня 2022 року лише різними пунктами констатовано той факт, що ОСОБА_4 15 липня 2022 року прибув з району здійснення заходів в складі підрозділу у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 і приступив до виконання службових обов`язків, а також самовільно залишив військову частину.

Крім того, слушними є доводи сторони захисту також і про те, що надані прокурором на підтвердження винності ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення докази зазначені вище витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 15 липня 2022 року містять розбіжності. Зокрема, в наявних у матеріалах кримінального провадження витягах із цього наказу, які містяться на аркушах справи 85 та 91, цей наказ видавав ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_21 , а відповідно до витягу цього ж наказу, який наданий на запит прокурора т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 листом від 17 вересня 2025 року №9262 та долучений судом до матеріалів справи за клопотанням прокурора, цей наказ видав т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації майор ОСОБА_22 .

Крім розбіжностей у командирах військової частини НОМЕР_1 , які видавали цей наказ, він також містить і розбіжності у порядковому номері пункту, яким нижчепойменованих військовослужбовців військової частини вважати такими, що самовільно залишили частину та зняти з продовольчого забезпечення: рядового ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, який знаходився у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, в наявних у матеріалах кримінального провадження витягах із цього наказу, які містяться на аркушах справи 85 та 91, цей пункт зазначений під номером «71», а у витягу цього ж наказу, який наданий на запит прокурора т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_19 листом від 17 вересня 2025 року №9262 та долучений судом до матеріалів справи за клопотанням прокурора, цей пункт зазначений під номером «74».

Зазначені обставини в їх сукупності викликають обгрунтовані сумніви щодо допустимості як доказів зазначених вище витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 липня 2022 року №191, які надані прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а тому відповідно до приписів ст.89 КПК судом визнаються недопустимими.

Із цих же підстав судом на підставі ст.89 КПК судом визнаються недопустимими і інші надані прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, докази, а саме: показання у судовому засіданні свідка сторони обвинувачення ОСОБА_6 ; повідомлення начальника відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 Директору територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призваним на військову службу під час мобілізації солдатом ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, від 16 січня 2023 року №774/1/319 (т.2 а.с.10-11); наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2022 року №813-АД «Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 » (т.2 а.с.57-58); акт службового розслідування від 30 вересня 2022 року (т.2 а.с.59-70); наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01 жовтня 2022 року №1872-ОД «Про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі рядового ОСОБА_4 » (т.2 а.с.71-75); відповідь тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 16 вересня 2025 року №9262 вих за запит прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 від 11 вересня 2025 року №30.57/02-3679 ВИХ-25; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 березня 2023 року №57; витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2022 року №269, зміст яких детально зазначено вище, та не враховуються судом, оскільки ці докази підтверджують факт самовільного залишення 15 липня 2022 року ОСОБА_4 військової частини НОМЕР_1 , місце розташування якої: АДРЕСА_2 , що не підтвердилося в ході судового розгляду наданими прокурором належними, допустимими та достатніми доказами.

Що стосується інших наданих стороною обвинувачення зазначених вище письмових доказів, зокрема: витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 квітня 2022 року №85 (т.2 а.с.83); витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 травня 2022 року №122 (т.2 а.с.84); витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 року №45; витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 травня 2022 року №123, зміст яких зазначено вище, то ці докази підтверджують лише ті обставини, що: ОСОБА_4 , призваного по мобілізації, вважати таким, що справи та посаду солдата резерву запасної роти здав та з 06 квітня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.83); ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 10 травня 2022 року №52-РС зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (т.2 а.с.84); ОСОБА_4 вважається таким, що 28 лютого 2022 року прибув на військову службу та зарахований у запасну роту на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що з 28 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, а також ту обставину, що ОСОБА_4 вважається таким, що вибув 28 квітня 2022 року у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону місто Вінниця на лікування та припинив участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, то цими письмовими доказами сторони обвинувачення підтверджено лише ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 був призваний 26 лютого 2022 року по мобілізації та проходив з 28 лютого 2022 року військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді солдата резервної роти, а з 06 квітня 2022 року на посаді номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону цієї ж військової частини. Тобто ці письмові докази сторони обвинувачення підтверджують ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 на час інкримінованого йому діяння 15 липня 2022 року був військовослужбовцем, а отже був суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, чого не заперечує і сторона захисту. Проте, зазначеними доказами не підтверджено тієї обставини, що ОСОБА_4 15 липня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Крім того, як уже було зазначено вище, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 категорично заперечив факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , що нібито мало місце 15 липня 2022 року, та ствердив, що взагалі такого факту не мало місце, оскільки він ще 12 травня 2022 року з метою ухилитися від військової служби назавжди самовільно залишив місце служби лікувальний заклад в м.Хмельницькому, де він проходив лікування, та перебував за межами місця служби, а саме за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував аж до початку відбування покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року, за що і був засуджений цим вироком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме за нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану (дезертирство).

Зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні не спростовані прокурором будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами, а навпаки підтверджуються наданою прокурором копією вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року, який набрав законної сили 10 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.408 КК України (в редакції закону від 07.05.2022 року), ст.69, ч.1 ст.62 КК України до покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки (т.2 а.с.146-148).

Відповідно до цього вироку ОСОБА_4 засуджено за те, що він, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу по мобілізації, на посаді номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), у званні «рядовий», у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1, ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст.262 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби назавжди, в умовах воєнного стану, без поважних причин, 11 травня 2022 року у невстановлений під час досудового розслідування час, але непізніше 20 год. 00 хв., самовільно залишив місце служби, що знаходилось у приміщенні хірургічного відділення №1 Комунального підприємства «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради за адресою: Хмельницька область, місто Хмельницький, провулок Проскурівський,1, не повідомляючи про факт та причини залишення місця служби командування військової частини НОМЕР_1 та медичний персонал.

В подальшому, а ні до військової частини НОМЕР_1 , а ні до Комунального підприємства «Хмельницька міська лікарня» Хмельницької міської ради», не повернувся.

Перебуваючи поза межами місця служби, за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводить час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконує.

12.05.2022 року ОСОБА_4 за порушення режиму в стаціонарі хірургічного відділення №1 Комунального підприємства «Хмельницька міська лікарня» виписаний з указаного закладу охорони здоров`я.

За таких встановлених обставин, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у своєму вироку від 08 вересня 2023 року дійшов висновку, що за не з`явлення на службу з лікувального закладу, з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану (дезертирство), ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч.4 ст.408 КК України.

Також із зазначеного вироку вбачається, що ОСОБА_4 у судовому засіданні, яке відбувалося 08 вересня 2023 року, ствердив, що через недосконале командування та недостатнє технічне забезпечення стали однією з причин того, що майже усі його побратими загинули. Продовжувати нормальне життя з усвідомленням пережитого та побаченого він не міг, виникла абсолютна апатія до всього і тому, лікуючись від отриманих поранень в Хмельницькій міській лікарні, 11 травня 2022 року самовільно залишив медичний заклад та поїхав додому, не маючи наміру повертатися до військової частини, до якої був закріплений.

Таким чином, Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області у цьому вироку встановлено, що ОСОБА_4 ще 12 травня 2022 року з метою ухилитися від військової служби назавжди самовільно залишив місце служби лікувальний заклад в м.Хмельницькому, де він проходив лікування, та перебував за межами місця служби, а саме за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував аж до початку відбування покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки за цим вироком 06 грудня 2024 року (т.2 а.с.144).

При цьому, слушними, на думку суду, є твердження сторони захисту, що відомості у кримінальному провадженні №0000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, у якому Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області ухвалений вирок щодо ОСОБА_4 , внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 липня 2022 року (т.2 а.с.141), цю ж кваліфікацію було підтримало процесуальним прокурором під час судового розгляду цього кримінального провадження Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області і за цією ж кваліфікацією ОСОБА_4 було засуджено. Зазначені обставини, на думку сторони захисту, також фактично підтверджують ту обставину, що ОСОБА_4 15 липня 2022 року самовільно не залишав військову частину НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , оскільки в такому випадку в його діях був би відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, так як тоді було би підтверджено відсутність у ОСОБА_4 мети назавжди ухилитися від військової служби, чого не міг не знати прокурор, який підтримував обвинувачення ОСОБА_4 саме за ч.4 ст.408 КК України в судовому засіданні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 08 вересня 2023 року.

Зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_4 ще 12 травня 2022 року з метою ухилитися від військової служби назавжди самовільно залишив місце служби лікувальний заклад в м.Хмельницькому, де він проходив лікування, та перебував за межами місця служби, а саме за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував аж до початку відбування покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року, тобто до 06 грудня 2024 року, тобто своїми зазначеними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України, а саме нез`явлення з метою ухилення від військової служби на службу з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану (дезертирство). Проте, за вчинення цього кримінального правопорушення ОСОБА_4 уже засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2023 року та відбуває за цим вироком покарання, а відповідно до імперативних приписів частини першої статті 19 КПК ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким від був засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили. При цьому прокурором у судовому засіданні не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_4 після вчинення дезертирства, яке є триваючим кримінальним правопорушенням, тобто після 12 травня 2022 року, виявив бажання продовжити військову службу, саме з цією метою повернувся 15 липня 2022 року у військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , за якою він був закріплений, та цього ж дня з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби самовільно залишив цю військову частину.

Крім того, як убачається з обвинувального акта, у ньому прокурор при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулюванні обвинувачення лише зазначено, що ОСОБА_4 , маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування, а також згідно із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 813-АД було встановлено, що 15.07.2022 самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_2 , та на момент відсутності перебував поза межами вказаного міста тривалістю понад 10 діб, проводячи час на власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби, тим самим припинив виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України. При цьому прокурором в обвинувальному акті не зазначається, до якого часу ОСОБА_4 перебував поза межами вказаного міста тривалістю понад 10 діб, проводячи час на власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби, тим самим припинив виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, тобто до якого саме часу ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину, хоча зазначення цієї обставини в обвинувальному акті при обвинуваченні особи саме за ст.407 КК України є обов`язковим та відповідно до приписів пункту першого частини першої статті 91 КПК підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні, а саме подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), адже саме за цією ознакою суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 407 КК України, відрізняється від злочину, передбаченого ст. 408 КК України. Так, обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. Проте прокурором у судовому засіданні не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження зазначеної ознаки, яка підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні.

Таким чином, стороною обвинувачення наданими суду та безпосередньо дослідженими судом доказами поза розумним сумнівом не доведено тих обставин, що солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді номер обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування, а також згідно із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 813-АД було встановлено, що 15.07.2022 самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_2 , та на момент відсутності перебував поза межами вказаного міста тривалістю понад 10 діб, проводячи час на власний розсуд та не виконуючи обов`язки військової служби, тим самим припинив виконувати свій Конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України, чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.

За таких обставин, враховуючи зазначене вище, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази, що наявні у провадженні, дійшов висновку, що пред`явлене стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), не знайшло свого підтвердження в ході проведеного судового розгляду цього кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не надано суду достатніх, належних, достовірних та допустимих доказів на доведення пред`явленого обвинувачення.

З огляду на викладене, дотримуючись меж висунутого обвинувачення, суд уважає, що ОСОБА_4 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.407 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1