Справа № 758/2964/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5639/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 13 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_6 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, не змінились, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказав незаконність оскаржуваної ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції зазначив про те, що прокурор не вручив йому копію клопотання про продовження запобіжного заходу та копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування до нього запобіжного заходу, як того вимагають положення ст. 184 КПК України, а натомість надав йому 4 папірця з назвою «клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою», яке не містило реєстраційного номера та жодних долучених додатків, а тому вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не здійснив розгляд клопотання прокурора у порядку, передбаченому ст. 193 КПК України, не роз`яснив йому його права, в тому числі на дослідження доказів, документів, показань, на які посилається прокурор, не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, та всупереч закону не постановив ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу. Зазначив, що доказами наведеного є наданий прокурором документ, технічний запис судового засідання та оскаржувана ухвала, яка не містить викладу суті кримінального правопорушення, обставин, які свідчать про існування ризиків, про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, для запобігання заявленим ризикам, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Прокурор до суду апеляційної інстанції не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_6 в прохальній частині поданої ним апеляційної скарги просив розглянути справу за відсутності учасників кримінального провадження, будь-яких клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін до суду апеляційної інстанції не надходило, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає розгляду провадження.

Вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини вказаного кримінального провадження, з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині необхідності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою та підтверджували б необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, або відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його звільнення з-під варти апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних запобіжних заходів, то на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та попередити наявні ризики у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, то рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не здійснив розгляд клопотання прокурора у порядку, передбаченому ст. 193 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже як вбачається з оскаржуваної ухвали суд першої інстанції розглянув питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу згідно з поданим клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК України. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що з метою дотримання прав обвинуваченого клопотання прокурора було вручено ОСОБА_6 за декілька днів до судового засідання, що не заперечується ним самим, а незгода обвинуваченого з врученим йому клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою як таким, що подане прокурором відповідно до ст. 199 КПК України не є свідченням його незаконності та неможливості розгляду судом і відповідно винесення ухвали за наслідками його розгляду.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 рокущодо ОСОБА_6 у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 рокущодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4