ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Фастів

Слідча суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 , поданого у порядку ст. 206 КПК України,

установила:

ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із цим клопотанням.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що 02 лютого 2026 року о 10 годині 15 хвилин ОСОБА_3 безпідставно позбавлений волі особами, які назвалися правоохоронцями, та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він перебуває на теперішній час.

Заявниця зазначає, що під час позбавлення волі ОСОБА_3 на його вимогу особи у формі не представилися, не повідомили підстави затримання, не склали протокол затримання, не роз`яснили права, застосовували фізичну силу та відмовили у наданні медичної та правової допомоги.

Вказує, що ОСОБА_3 незаконно утримують без будь-яких правових підстав.

З огляду на це заявниця просить суд постановити ухвалу у порядку ст. 206 КПК України, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши клопотання, приходжу до таких висновків.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Основним завданням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження у справі на досудових стадіях. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінальної функції, яка полягає у забезпеченні законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно з ч. 5 ст. 206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Отже, ст. 206 КПК України визначає правовідносини, на які поширюються повноваження слідчого судді під час досудового розслідування у порядку здійснення судового контролю щодо забезпечення дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

З огляду на це слідчий суддя здійснює повноваження, зокрема і передбачені ст. 206 КПК України, за умови, що існує кримінальне провадження на стадії досудового розслідування.

Отже, у порядку ст. 206 КПК України підлягають розгляду клопотання/скарги, які виникають із кримінально-процесуальних відносин, обов`язок і повноваження щодо захисту прав людини у слідчого судді наявні виключно на стадії досудового розслідування.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення», слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу дотримуватися прав особи, якщо вона тримається під вартою у слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту клопотання, яке передане на розгляд слідчій судді, встановлено, що підставою звернення із ним до суду стала незгода ОСОБА_2 із діями уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , пов`язаними із здійсненням ними мобілізаційних заходів, вчинених стосовно ОСОБА_3 .

Відповідно до приписів кримінального процесуального законодавства України, службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надане право на здійснення затримання у межах кримінальної юрисдикції.

Також зміст цього клопотання свідчить, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах будь-якого кримінального провадження.

З огляду на це приходжу до висновку про те, що ОСОБА_3 не є затриманою особою у розумінні кримінально-процесуального законодавства.

Водночас незгода із діями працівників ТЦК та СП не належить до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого поширюється лише на стадію досудового розслідування.

Описані у клопотанні правовідносини врегульовані законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

У слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Зауважую, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту особа, яка вважає, що її права порушені, вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо особи протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Також беру до уваги зміст поданого разом із клопотанням талону-повідомлення єдиного обліку №2513 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Водночас докази внесення відомостей до ЄРДР за цією заявою відсутні.

Крім цього, у контексті описаних у скарзі обставин вважаю необхідним наголосити на такому.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року на території України введений воєнний стан, який наразі триває.

Президент України Указом № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, п. 17, п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, оголосив про проведення загальної мобілізації, у тому числі, на території Київської області.

Відповідно до ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 21 листопада 2019 року у справі «Мельник проти України» (CASEOFMELNYKv.UKRAINE) (заява № 72286/01) наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Звертаю увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів особи службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту особа, яка вважає, що її права порушені, вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо особи протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

З огляду на це приходжу до висновку про те, що це клопотання підлягає поверненню особі, яка його подала.

Керуючись статтями 369, 371-372 КПК України, слідча суддя

ухвалила

Повернути клопотання ОСОБА_2 , подане в порядку ст. 206 КПК України, особі, яка його подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати заявнику разом із клопотанням та усіма доданими до нього матеріалами.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_4