КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

скаржника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою, четвертою статті 110-2, частиною першою статті 113, частиною другою статті 285-5, частиною другою статті 436-2, частиною другою статті 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року клопотання Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене 13 травня 2025 року під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_7 , а саме ноутбук «DELL», DP/N:4N3K6A02 ).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_7 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на ноутбук «DELL», DP/N:4N3K6A02 ) та повернути його користувачу.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що вказані у клопотанні прокурора дані носять інформативний характер, незрозумілі та є необґрунтованими припущеннями слідства.

Вказує, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, належить на праві власності Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ) та не перебуває у власності особи, в якої він вилучений, а належить іншій особі, даних про яку, у порушення вимог статті 171 КПК України, у клопотанні прокурором не зазначено.

Посилається на те, що необхідність в утриманні під арештом ноутбуку для проведення експертизи відсутня, адже визначальною ознакою електронного документу є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, цифрова копія даних з указаного ноутбуку є оригіналом електронного документа і має таку доказову силу, як і дані, що зберігаються на самому ноутбуці.

Зауважує, що нею безперешкодно надано доступ до даних на ноутбуці, також при огляді протоколу 13 травня 2025 року нею вчинялися дії щодо сприянню проведенню слідчих дій, таким чином мета арешту (збереження інформації)/проведення експертизи, може бути досягнута шляхом копіювання даних без подальшого утримання ноутбука.

Зазначає, що тривале та необґрунтоване утримання вказаного ноутбуку безпосередньо ускладнює їй виконання службових обов`язків, пов`язаних з оперативним обміном інформацією з підлеглими, іншими підрозділами Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), органами державної влади, координацією роботи Управління, реагуванням на звернення учасників виконавчого провадження, тощо.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 має статус свідка у зазначеному кримінальному провадженні, а майно, про арешт якого ставить питання слідчий у своєму клопотанні, було вилучено за місцем проживання ОСОБА_7 , яка немає статусу підозрюваної в цьому кримінальному провадженні.

Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що арештоване майно містить конкретні відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також що арештоване майно здобуте незаконним шляхом; не надано доказів того, що на вилучених технічних засобах містяться відомості, а саме конкретні документи, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що у судовому засіданні 26 червня 2025 року слідчим суддею була оголошена резолютивна частина ухвали, у зв`язку з чим подати апеляційну скаргу ОСОБА_7 не мала можливості, оскільки не була обізнана з мотивами прийнятого рішення; лише 19 липня 2025 року на електронну адресу скаржника надійшов повний текст ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення скаржника ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Згідно матеріалів судової справи копія ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року ОСОБА_7 отримана 19 липня 2025 року (а.с. 150).

Як зазначає апелянт, у судовому засіданні 26 червня 2025 року слідчим суддею була оголошена резолютивна частина ухвали, у зв`язку з чим подати апеляційну скаргу ОСОБА_7 не мала можливості, оскільки не була обізнана з мотивами прийнятого рішення; лише 19 липня 2025 року на електронну адресу скаржника надійшов повний текст ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року, що підтверджується матеріалами справи.

З апеляційною скаргою ОСОБА_7 звернулася 25 липня 2025 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 20 квітня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою, третьою, четвертою статті 110-2, частиною першою статті 113, частиною другою статті 285-5, частиною другою статті 436-2, частиною другою статті 364 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що органом досудового розслідування отримано інформацію про грошові кошти, які могли використовуватися громадянами Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у злочинній діяльності, що полягала у фінансуванні дій, спрямованих на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, а також зміну меж території або державного кордону України, вчинених групою осіб за попередньою змовою.

Зазначені кошти, що перебувають на рахунках ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» () та належать іноземній юридичній особі «ABH Ukraine Limited» (Республіка Кіпр, реєстраційний номер HE167526), є активами, щодо яких підсанкційні особи можуть прямо або опосередковано (через інших фізичних чи юридичних осіб) здійснювати дії, тотожні за змістом до розпорядження ними.

Рішеннями РНБО від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» застосовано санкції у вигляді блокування активів до ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , застосовано санкцію у виді блокування активів до ОСОБА_10 .

Рішенням РНБО від 05 липня 2023 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» застосовано санкції у вигляді блокування активів до: компанії «ЕйБіЕйч Холдингз СА», компанії «ЕйБіЕйч Юкрейн Лімітед».

Згідно відповіді оперативного підрозділу Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 володіють акціями компанії «ABH Holdings SA», яка володіє 100% акцій компанії «ABH Ukraine Limited» - акціонера компаній, які здійснюють господарську діяльність на території України, зокрема, у сфері страхування. При цьому, компанія «ABH Holdings SA» є акціонером низки російських підприємств, які входять до консорціуму «Альфа Груп», у тому числі АТ «Альфа-Банк», та АТ «Альфа Страхування» до яких рішеннями РНБО застосовано санкції.

Крім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 опосередковано через компанію «ABH Holdings S.A.» володіють акціями в українських компаніях, які входять до консорціуму «Альфа-Груп».

Так, компанії «ABH Holdings S.A.» належить 100% акцій компанії «ABH Ukraine Limited» (Кіпр), якій у свою чергу належить 95,2246% ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та 100% частки статутного капіталу ТОВ «Сенс Діджитал», ТОВ «Універсальна лізингова компанія «Альфа», ТОВ «Паритет Фінанс» та ТОВ «Альфа-лізинг Україна».

Отже, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 опосередковано володіють акціями компаній, які проводять діяльність на території РФ, яка здійснює збройну агресію проти України, при цьому вказані підсанкційні особи є акціонерами компаній і на території України, які надають важливі для населення України та функціонування бізнесу послуги, зокрема: банківські, зв`язку та страхування.

Міністерством юстиції України 25 вересня 2024 року подано до Вищого антикорупційного суду позовну заяву до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , компанії «Rissa Investments Limited» про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

У справі №991/11063/24 26 вересня 2024 року відкрито провадження, наразі розгляд справи триває. ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» - третя особа, 86,2264% частки статутного капіталу ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», які опосередковано, через компанію «ABH Ukraine Limited», належать ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 заявлено до стягнення в дохід держави.

При цьому, у справі №991/8725/23 за позовом Мін`юсту до ОСОБА_12 постановою Апеляційної палати ВАКС встановлено, що «153. Активи, якими володіє підсанкційна особа станом на момент їх блокування державою, не можуть бути зменшені (у тому числі внаслідок дій чи заходів третіх осіб, тим більше тимчасового характеру), таким чином, щоб це позбавило державу можливості звернути на них стягнення в умовах воєнного стану».

З урахуванням вищевикладеного, кошти, що перебувають/перебували на момент застосування санкцій на рахунках ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» також підлягають стягненню в дохід держави.

Крім того, кошти ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» перебувають на рахунках, відкритих в АТ «Сенс Банк», як заблоковані кошти громадян РФ та підсанкційних осіб відповідно до Постанови правління НБУ від 24 лютого 2022 року №18 «Про роботу банківської системи у період запровадження воєнного стану».

Водночас, з метою незаконного обходу санкційних обмежень, недопущення стягнення у дохід держави заблокованих коштів та відновлення контролю над ними шляхом виведення за кордон, представники підконтрольних ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 товариств, вступили у злочинну змову з посадовими особами АТ «Сенс Банк» та організували схему із формування псевдо юридичних підстав для списання коштів із заблокованих рахунків ТОВ «Альфа-Лізинг Україна».

Крім того, за наявною інформацією для реалізації вказаного злочинного наміру, використано ТОВ «Кредитні Ініціативи» (). Директором ТОВ «Кредитні Ініціативи» є ОСОБА_13 , засновником та кінцевим бенефіціарним власником є кіпрська компанія «Chibale Limited» (реєстраційний номер країни походження HE198191). У свою чергу директором вказаної компанії є громадянин Великобританії ОСОБА_14 , який є кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Встановлено, що вказана особа є громадянином РФ (мовою оригіналу: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , место рождения: гор. Переславль-Залесский, Ярославской обл., ИНН НОМЕР_2, паспорт НОМЕР_3, выдан 30.10.2008, адрес регистрации: АДРЕСА_2 ).

Встановлено, що представники ТОВ «Кредитні ініціативи» мають тісні зв`язки як із представниками та засновниками групи компаній «Альфа-груп», так із службовими, посадовими особами АТ «Сенс Банк».

Для реалізації злочинного умислу, імовірно з метою фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, представники ТОВ «Кредитні ініціативи» спільно із ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» організували господарський процес про штучне визнання заборгованості останнього перед першим. Так, Рішенням Господарського суду м. Києва (справа №910/16151/23) від 14 березня 2024 року частково задоволено позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» та стягнуто на його користь 157 млн грн із ТОВ «Альфа-Лізинг Україна».

На примусове виконання рішення у вказаній справі Господарським судом м. Києва 10 травня 2024 року видано відповідний наказ.

У подальшому, 07 серпня 2024 року задоволено заяву ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» про розстрочення виконання судового рішення шляхом встановлення графіку до 28 лютого 2025 року.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що стосовно ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» відкрито п`ять виконавчих проваджень, стягувачем за якими є ТОВ «Кредитні ініціативи» (), зокрема чотири з них відкрито протягом серпня-вересня 2024 року: №75875334 від 22 серпня 2024 року; №76032219 від 12 вересня 2024 року; №76111629 від 23 вересня 2024 року; №76148783 від 26 вересня 2024 року.

На виконання постанов державних виконавців Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального МУ Мін`юсту (м. Київ) () АТ «Сенс банк» (МФО 300346) стягнуло із рахунку ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» (НОМЕР_6) і перерахувало на рахунок виконавчої служби в АТ КБ «Приватбанк» кошти на загальну суму 99 млн грн, у т.ч.: 03 вересня 2024 року - 25,3 млн грн, 16 вересня 2024 року - 24,2 млн грн, 24 вересня 2024 року - 25,3 млн грн, 26 вересня 2024 року - 24,2 млн грн.

У подальшому, вказані кошти (після списання збору виконавчого провадження, 05 вересня 2024 року - 23 млн грн, 17 вересня 2024 року - 22 млн грн, 25 вересня 2024 року - 23 млн грн, 27 вересня 2024 року - 22 млн грн) імовірно за попередньою змовою із службовими, посадовими особами ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи», засновниками групи компаній «Альфа Груп», були перераховані на рахунки ТОВ «Кредитні ініціативи», відкриті в АТ АКБ «Львiв» (МФО 325268, ):

НОМЕР_1 , Код Валюти - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ,

НОМЕР_4, Код Валюти - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ,

НОМЕР_5, Код Валюти - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ.

У подальшому, вказані грошові кошти, ймовірно з метою фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, легалізації їх походження, переоформлено як депозитні вклади ТОВ «Кредитні Ініціативи».

При цьому, за сприянням посадових осіб державної виконавчої служби, надходження постанов про списання коштів з рахунку до АТ «Сенс Банк» сплановано у період, щоб встигнути їх провести до щомісячної (на перше число кожного місяця) подачі звітності до НБУ, після чого такі операції одразу були б виявлені регулятором та заблоковані, а саме у період з 03 вересня 2024 року по 26 вересня 2024 року.

Враховуючи викладене, службові/посадові особи, засновники ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи», всупереч наявним санкційним обмеженням, що розповсюджуються на кошти ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ймовірно вчиняють дії, спрямовані на фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

За результатом проведених слідчих дій встановлено, що грошові кошти на рахунках ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи» імовірно використовуються для здійснення злочинної діяльності, у тому числі фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

Згідно відповіді оперативного підрозділу Головного управління контррозвідувального забезпечення об`єктів критичної інфраструктури та протидії фінансуванню тероризму Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 10 грудня 2024 року встановлено, що за місцем проживання заступника начальника - начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3, можуть зберігатися докази скоєного правопорушення, зокрема: документи, чорнові записи, цифрові носії інформації, у тому числі комп`ютерна техніка, планшети, флеш носії, переносні жорсткі диски, мобільні телефони, на яких містяться вказані документи, переписка щодо злочинної діяльності, у тому числі у встановлених на них месенджерах, а також печатки підприємств задіяних у злочинній схемі, готівкові кошти, одержані внаслідок злочинної діяльності зазначених компаній та осіб тощо.

13 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_3, проведений обшук, під час якого вилучено ноутбук «DELL», DP/N:4N3K6A02 ), на якому зберігаються документи ТОВ «Альфа-Лізинг Україна», ТОВ «Кредитні Ініціативи» та компаній нерезидентів.

Вилучене майно рішенням слідчого від 13 травня 2025 року визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

20 травня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року за частинами другою, третьою, четвертою статті 110-2, частиною першою статті 113, частиною другою статті 285-5, частиною другою статті 436-2, частиною другою статті 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року клопотання Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене 13 травня 2025 року під час обшуку квартири АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_7 , а саме ноутбук «DELL», DP/N:4N3K6A02 ).

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на зазначений у клопотанні ноутбук «DELL», DP/N:4N3K6A02 ), який було виявлено та вилучено в ході проведеного обшуку 13 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_3, зважаючи на те, що вказаний ноутбук може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вказані у клопотанні прокурора дані носять інформативний характер, незрозумілі та є необґрунтованими припущеннями слідства; що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що арештоване майно містить конкретні відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також що арештоване майно здобуте незаконним шляхом; не надано доказів того, що на вилучених технічних засобах містяться відомості, а саме конкретні документи, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане у клопотанні та вилучене майно може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідність в арешті майна виникла з тих підстав, що вилучений ноутбук може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження та досягнення дієвості цього провадження, при цьому постановою слідчого від 13 травня 2025 року вилучений у ході проведення обшуку ноутбук, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000480 від 20 квітня 2022 року, необґрунтованими є посилання скаржника на те, що необхідність в утриманні під арештом ноутбуку для проведення експертизи відсутня, адже визначальною ознакою електронного документу є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, цифрова копія даних з указаного ноутбуку є оригіналом електронного документа і має таку доказову силу, як і дані, що зберігаються на самому ноутбуці, а також що нею безперешкодно надано доступ до даних на ноутбуці, також при огляді протоколу 13 травня 2025 року нею вчинялися дії щодо сприянню проведенню слідчих дій, таким чином мета арешту (збереження інформації)/проведення експертизи, може бути досягнута шляхом копіювання даних без подальшого утримання ноутбука.

Доводи скаржника про те, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, належить на праві власності Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ) та не перебуває у власності особи, в якої він вилучений, а належить іншій особі, даних про яку, у порушення вимог статті 171 КПК України, у клопотанні прокурором не зазначено; ОСОБА_7 має статус свідка у зазначеному кримінальному провадженні, а майно, про арешт якого ставить питання слідчий у своєму клопотанні, було вилучено за місцем проживання ОСОБА_7 , яка немає статусу підозрюваної в цьому кримінальному провадженні, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Аргументи апелянта про те, що тривале та необґрунтоване утримання вказаного ноутбуку безпосередньо ускладнює їй виконання службових обов`язків, пов`язаних з оперативним обміном інформацією з підлеглими, іншими підрозділами Центрального міжрегіонального управління (м. Київ), органами державної влади, координацією роботи Управління, реагуванням на звернення учасників виконавчого провадження, тощо, не є достатньою підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Незастосування у даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4