Справа № 233/9102/19
Провадження № 1-кп/932/927/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , який обвинувачується за п.9 ч.2 ст. 115, ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за п.9 ч.2 ст. 115, ст.128 КК України.

У судовому засіданні у зв`язку зі спливом строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_8 , та продовженням існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу на 60 днів без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ризики, прокурор посилається на характер та особливу тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого п. 9 ч.2 ст.115 КК України, обумовлену суворістю покарання, визначеного законом у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, відсутністю у нього постійного місця проживання в Україні, стійких соціальних зв`язків з державою, в якій він піддається переслідуванню, постійного і офіційного джерела доходу та його схильністю до вчинення кримінальних правопорушень. Зазначаючи те, що обвинувачений може вдатися до вчинків, направлених на переховування від суду, незаконного впливу на свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення, що перешкоджатиме судовому розгляду або ж створить загрозу для суспільства, прокурор просить суд його клопотання задовольнити, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та усунути існуючі ризики.

Обвинувачений ОСОБА_8 і його захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечували, просили змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений стверджував, що він не є тією особою, якій пред`явлено обвинувачення у даному кримінальному провадженні, та що він незаконно тримається під вартою. Наполягав, що його необхідно негайно звільнити з-під варти в залі суду. Де він буде знаходиться після звільнення, згодом повідомить суд додатково.

Вислухавши думки сторін та надавши оцінку обставинам, з якими закон пов`язує продовження запобіжного заходу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію.

Питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішується на стадії судового розгляду, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Тому, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Надавши оцінку наведеним прокурором ризикам, колегія суддів дійшла висновку про їх існування та доведеність.

Оцінюючи ризик можливого переховування від суду, колегія суддів враховує характер і обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, його високу суспільну небезпечність, суворість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі доведення його винуватості, відсутність в Україні постійного місця проживання, міцних соціальних і сімейних зв`язків, тому вказані обставини з урахуванням розуміння обвинуваченим невідворотності покарання можуть спонукати його до переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього, в разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, зазначений ризик значно посилюється введенням в Україні воєнного стану, що разом з відсутністю у обвинуваченого постійного місця проживання в Україні ускладнить або зробить взагалі неможливим контроль за його поведінкою.

Обговорюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання їх показань, яка базується на принципі безпосередності, і з огляду на стадію судового провадження, також вважає цей ризик існуючим.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який вже вдруге притягується до кримінальної відповідальності і має не зняту і не погашену судимість за попереднім вироком, його майновий стан, відсутність офіційного працевлаштування, сталого джерела доходу, відсутність будь-яких інших беззаперечних стримуючих факторів, які б утримували його від протиправних дій, колегія суддів вважає цілком існуючим і ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Обставин, які б свідчили про те, що названі прокурором ризики втратили свою актуальність та необхідність у раніше застосованому до обвинуваченого запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, колегією суддів не встановлено.

Під час розгляду заявленого клопотання щодо запобіжного заходу судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, та може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Що стосується висунутої обвинуваченим версії, про те, що він є не ОСОБА_8 , а ОСОБА_10 і що обвинувачення йому висунуто безпідставно, так як злочинів він не вчиняв, колегія суддів зазначає, що докази у справі ще не досліджувались, допит обвинуваченого ще не проводився, тому таке твердження є передчасним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 176, 177, 183, 331, 369, 376 КПК України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.2 п. 9 ст.115, ст. 128 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до 16 квітня 2026 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3