Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Eлектронний суд" матеріали кримінального провадження № 0000042 щодо ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.1141 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

До Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1 ст.1141 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України та перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, вчинених за наступних обставин.

ОСОБА_8 , достовірно знаючи про те, що на території України Указом Президента України № 63/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, у період з липня по вересень 2023 року, обіймаючи посаду голови Броварської районної державної адміністрації, до повноважень якого відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", крім іншого, входить: забезпечення організації призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та альтернативну (невійськову) службу, направлення для проходження базової військової служби, підготовки молоді до військової служби; сприяння в організації навчальних (перевірочних) та спеціальних військових зборів; забезпечення доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також населення розпорядження керівника місцевої державної адміністрації (військової, військово-цивільної) або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик військовозобов`язаних та резервістів до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; забезпечення на території відповідних населених пунктів ведення персонально-первинного військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, забезпечення бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, надання звітності з цих питань; організація та здійснення заходів, пов`язаних із мобілізаційною підготовкою, мобілізацією, демобілізацією та цивільним захистом; здійснення під час мобілізації своєчасного оповіщення і забезпечення прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації, транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини у порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів, за попередньою змовою з директором Благодійної організації "Благодійний фонд "Україна мрій" ОСОБА_7 , а також волонтером цієї ж організації ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, сприяв шляхом усунення перешкод незаконному виїзду через державний кордон України особам призивного віку, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , шляхом направлення листів від Благодійної організації "Благодійний фонд "Україна мрій", які готував безпосередньо ОСОБА_9 та передавав для підпису та проставлення печатки ОСОБА_7 , на ім`я ОСОБА_8 про надання дозволу на перетин кордону водіям громадянам України.

Надалі Броварська районна військова адміністрація Київської області в особі ОСОБА_8 , з яким заздалегідь узгоджувались питання щодо включення осіб призивного віку до листів (подань), зверталася до Київської обласної державної адміністрації з подальшим внесенням цих осіб до системи "Шлях", з метою їх безперешкодного виїзду за кордон нібито з гуманітарною місією, під видом волонтерів, що доставляють гуманітарну допомогу в Україну. За домовленістю ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за сприяння у вказаних питаннях ОСОБА_8 погодились надавати матеріальні цінності у виді безпілотних літальних апаратів, тактичної медицини, спорядження для польових кухонь, військову амуніцію, продукти харчування та інше.

Крім того, особи, які незаконно виїжджали за кордон, перераховували грошові кошти на розрахунковий рахунок Благодійної організації "Благодійний фонд "Україна мрій" або передавали особисто ОСОБА_7 готівкою, частина з яких витрачалась на придбання заздалегідь обумовлених з ОСОБА_8 матеріальних цінностей за включення в перелік списків водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливостей виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану до Київської обласної державної адміністрації для розгляду та включення осіб вказаної категорії до відповідних розпоряджень та внесення до системи "Шлях".

Перетнувши державний кордон України, ОСОБА_10 (перетнув кордон 10.08.2023 в пункті пропуску "Шегині"), ОСОБА_12 (перетнув кордон 15.08.2023 в пункті пропуску "Маяки-Удобне") та ОСОБА_11 (перетнув кордон 08.07.2023 в пункті пропуску "Устилуг"), будучи особами призивного віку, в Україну станом на 01.04.2025 не повернулись.

Ухвалою підготовчого судового засідання Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.12.2026 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 19.02.2026 включно, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 300 прожиткових розмірів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн, та зазначено, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що зі змісту ст.ст.177, 178 КПК України випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню. Проте в клопотанні прокурора такі відомості відсутні, як і виключні обставини, необхідні для ізоляції ОСОБА_8 від суспільства.

Звертає увагу, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачуються дві особи, а фактично у подіях, інкримінованих як злочин, брав участь ще й ОСОБА_9 , якому запобіжний захід не обирався, взагалі, а ОСОБА_7 ще під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 242 000 грн. Вважає, що тримання ОСОБА_8 під вартою містить ознаки дискримінації, оскільки не зрозуміло, чому саме ОСОБА_8 є небезпечнішим від інших фігурантів однієї справи.

Також стверджує, що суд не врахував доводи сторони захисту, що визначений обвинуваченому розмір застави є надмірним. ОСОБА_8 є пенсіонером і не має іншого джерела доходу. Сторона захисту спростувала доводи сторони обвинувачення щодо існування вартісної нерухомості у власності обвинуваченого, оскільки житловий будинок, в якому зареєстрований і проживає обвинувачений, суттєво пошкоджений внаслідок бойових дій та потребує капітального ремонту. Не взяв до уваги суд і те, що відносно ОСОБА_8 з квітня 2025 року здійснюється інше кримінальне провадження, особу обвинуваченого, його позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а тому з огляду на приписи ч.6 ст.176 КПК України до ОСОБА_8 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-4421 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, оскільки санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна, і загроза реального відбування якого є одним з визначальних факторів. При цьому суд врахував наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, заохочень за місцем попередньої роботи та місцем постійного проживання, проте слушно вказав в ухвалі, що ці дані не спростовують наявність відповідного ризику.

Також належна оцінка надана стадії судового провадження в контексті ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, показання яких згідно з ч.4 ст.95 КПК України за загальним правилом суд може врахувати, лише якщо безпосередньо сприймав їх під час судового засідання і які лише підлягають допиту.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що встановлені судом ризики існують і виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Також суд визначив ОСОБА_8 розмір застави як альтернативу триманню під вартою. Розмір застави узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання у особи, щодо якої застосовано заставу, сховатися (рішення у справі "Мангурас проти Іспанії").

Посилання в апеляційній скарзі на те, що стороною захисту спростовано перебування у власності ОСОБА_8 вартісної нерухомості, непереконливі. Як вказав суд в ухвалі, відкидаючи такі аргументи захисника, технічний звіт за результатами обстеження стану будинку обвинуваченого, який перебував в аварійному стані, складався ще у липні 2022 року, у зв`язку з чим немає підтверджень, що він є актуальним станом на дату розгляду клопотання. До того ж, суд суттєво зменшив розмір застави з 1 362 600 грн до 908 400 грн.

Також суд перевірив посилання захисника на дискримінаційний розмір застави порівняно з іншим обвинуваченим, зауваживши на тому, що дискримінацією є нерівне ставлення до людини або групи осіб в однаковій (подібній) ситуації на основі певних ознак, як то стать, вік, раса, релігія, інвалідність тощо. У той же час, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з огляду на обсяг висунутого їм обвинувачення перебувають не в однаковому становищі.

До того ж, суд мотивував свої висновки в ухвалі щодо конкретного обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, а тому не міг і не повинен був зважати на відмінність визначеного ОСОБА_8 розміру застави у порівнянні з іншим обвинуваченим.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3