ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3172/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1962/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідками судового розгляду кримінального провадження №0000068 від 01 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2025 заяву представника цивільного позивача ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу у суді в розмірі 15000 грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні заяви представника цивільного позивача ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

В задоволенні заяви представника цивільного відповідача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 28.07.2025 та постановити нову ухвалу, якою: повністю відмовити у задоволенні заяви представника цивільного позивача ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 судові витрати на професійну допомогу у розмірі 27 524 грн. Апеляційний розгляд здійснювати за участі цивільного відповідача та його представника.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано та безпідставно стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 судові витрати на професійну допомогу, оскільки останній просив стягнути такі витрати в межах цивільного позову та є незрозумілим, які саме витрати стосується сума, сплачена за товарним чеком про сплату гонорару 25.04.2025. Зазначає, що потерпілим не надано доказів, які могли підтвердити наявність витрат на залучення представника в рамках розгляду цього кримінального провадження.

Крім того, апелянт, посилаючись на норми ст.124 КПК України та ст.ст.137, 141 ЦПК України, зазначає, що цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 у розмірі 101 722 грн. 67 коп. було задоволено судом на суму 31 722 грн. 67 коп., що становить 31,19 % від всієї заявленої суми, у зв`язку з чим, на думку апелянта, у суду існували достатні підстави для пропорційного стягнення на користь цивільного відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 27 524 грн. 00 коп. (68,81% від 40 000 грн.). Зазначає, що і з цивільного відповідача на користь цивільного позивача суд першої інстанції за наявності достатніх документів на підтвердження відповідних витрат міг стягнути грошову суму не більше 7 975 грн. 00 коп. (31,19% від 25 000 грн. 00 коп.).

28.11.2025 до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про проведення судового розгляду у цій справі в суді апеляційної інстанції за відсутності ОСОБА_8 та його захисника.

Крім того, потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 були належним чином повідомлені про місце дату і час апеляційного розгляду, що підтверджується відомостями телефонограми від 21.10.2025, але в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення судового розгляду не подавали.

За таких обставин, враховуючи думки прокурора і дотримуючись норм ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі сторони захисту та потерпілого і його представника, з урахуванням доводів апеляційної скарги та відомостей, що містяться в матеріалах справи

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення дотримані.

Так, згідно ч.1 ст.118 КПК України, Процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий. Водночас, у ч. 1 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 137 ЦПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Отже, на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат потерпілого на залучення представника.

Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року (справа № 598/1781/17), норми чинного КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Колегія суддів також бере до уваги, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин; заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 1722 грн 67 коп., та на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 30000 грн; в іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 відмовлено (арк. 30-39 т.2).

Разом з цим, з вироку Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 вбачається, що судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 процесуальних витрат, понесених останнім на правову допомогу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.07.2025 вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 по справі щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, залишено без змін; апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та його захисника залишено без задоволення (арк. 120-138 т.2).

28.04.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява представника потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , в якій він просив стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правничу допомогу у суді в розмірі 25 000 грн (арк. 2-3 т.3).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу було надано копії наступних документів: договору про надання правничої допомоги від 07.05.2024 (арк.4-6 т.3); акту виконаних робіт від 25.04.2025 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 07.05.2024 (арк.7 т.3); товарного чеку №б/н від 25.04.2025 про сплату гонорару адвокату у розмірі 25 000 грн. 00 коп. відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 07.05.2024 та акту виконаних робіт від 25.04.2025 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 07.05.2024 (арк.8 т.3).

З відомостей копії акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.04.2025 за договором від 07.05.2024 містить опис послуг, виконаних адвокатом ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 у період з 06.05.2024 по 22.04.2025 (арк.7 т.3).

Крім того, представник потерпілого ОСОБА_10 пояснив під час судового розгляду в суді першої інстанції, що у відповідності до пункту 4.1. Договору про надання правничої допомоги №б/н від 07.05.2024 розмір гонорару визначено у фіксованому розмірі та складає 25 000 грн. 00 коп. Разом з тим, розмір гонорару відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги №б/н від 07.05.2024 згідно п. 4.1. є фіксованим.

При цьому, надаючи оцінку доводам представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстнації правильно враховані правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В своїй постанові від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 Верховний Суд, дійшов висновків, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Наведене вище узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постановах від 19.02.2022 у справі № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 01.04.2025 у справі № 148/1726/23 (провадження № 51-5670км24), з яких вбачається, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їх дійсності й потрібності) та розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи характер виконаної представником потерпілого роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з обставин по даній справи, характеру її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 витрат на правничу допомогу у суді в розмірі 15 000 грн. 00 коп.

При цьому колегія суддів критично оцінює апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про неможливість вирішення судом першої інстанції питання щодо процесуальних витрат, понесених потерпілим на правову допомогу, після ухвалення обвинувального вироку, який набрав законної сили та яким вирішено питання щодо цивільного позову потерпілого, оскільки положення, які стосуються цивільного позову та процесуальних витрат, визначені Главами 8 та 9 КПК України, що свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правові висновки Верховного Суду, що містяться у постанові від 11.07.2024 у справі № 756/8785/22, згідно яких, вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Отже, доводи захисника про неможливість після набрання обвинувального вироку законної сили розгляду судом першої інстанції заяви представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про стягнення з засудженого процесуальних витрат, понесених потерпілим на правову допомогу під час кримінального провадження, на переконання колегії суддів, є суб`єктивними та безпідставними.

Не заслуговують свою увагу і доводи захисника про те, що у товарному чеку №б/н від 25.04.2025 не зазначено, за які саме послуги потерпілим ОСОБА_9 були сплачені грошові кошти адвокату ОСОБА_10 , оскільки з відомостей копії цього товарного чеку об`єктивно вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 сплатив його представнику гонорар у розмірі 25 000 грн. 00 коп. відповідно до Договору про надання правничої допомоги від 07.05.2024 та акту виконаних робіт від 25.04.2025 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 07.05.2024. При цьому, сплата цих грошових коштів в іншу дату, ніж це зазначено у Договорі про надання правничої допомоги від 07.05.2024, не свідчить про відсутність факту сплати потерпілим ОСОБА_9 гонорару адвокату ОСОБА_10 за виконані послуги, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині необхідності стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 судових витрат на професійну допомогу у розмірі 27 524 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів цього судового провадження вбачається, що 30.04.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява цивільного відповідача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просить стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27524,00 грн (арк. 21-23 т.3).

В обгрунтування поданої заяви захисник зазначав, окрім іншого, що в провадженні вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 1722,67 грн, та на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 30000,00 грн; в іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 відмовлено. Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які клієнт - ОСОБА_8 , очікує понести в зв`язку із розглядом справи, визначеним у відзиві, розмір судових витрат у зв`язку із розглядом справи, пов`язаних із наданням йому професійної правничої допомоги адвоката визначено в розмірі 40000,00 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правничої допомоги від 02.01.2023 б/н (далі - Договір) з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 17.06.2024, за надання правничої допомоги у справі №953/3172/24 в частині, що стосується вирішення цивільного позову, клієнт незалежно від результату виконання доручення зобов`язується виплатити адвокату гонорар, фіксований розмір якого становить 40000,00 грн в строки та в порядку, визначені п. 3.2 Договору. Згідно з п. 3.2 Договору, клієнт за надання правничої допомоги у справі №953/3172/24 незалежно від результату виконання доручення зобов`язаний оплатити гонорар та фактичні витрати, згідно наданого адвокатом акту прийому-передачі наданих послуг протягом 60-ги (шістдесяти) календарних днів з моменту підписання акту. При цьому, акт прийому-передачі наданих послуг може бути вручено клієнтові особисто, поштою, електронною поштою або повідомленням на вказаний в договорі мобільний номер телефону протягом 3-х календарних днів після прийняття судом першої інстанції рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті або рішення про закриття кримінального провадження. Відповідний акт було підписано сторонами договору 25.04.2025. Отже, згідно умов договору про надання правничої допомоги від 02.01.2025 б/н щодо виплати гонорару подати докази, що підтверджують розмір понесених учасником судового провадження витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів було неможливим. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України і керуючись правилами ч.2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення майнових позовних вимог на 31,19%, існують підстави для пропорційного стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 27524,00 грн (68,81% від 40 000,00 грн.).

Разом з цим, положень ч. 1 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 129 КПК України містить такі положення щодо вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 2 ст. 129 КПК України, у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (ч. 1 ст. 124КПК України), в тому числі й витрати на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Отже, на підозрюваного, обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, і виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.

У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватися вимог гл. 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування, а також зважати на те, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нормами чинного КПК України, наведеними вище, повністю врегульовано процесуальні відносини, що виникли у цій справі. Підстави до застосування норм Цивільного процесуального кодексу України відсутні.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, стягнення витрат на правову допомогу з потерпілого та цивільного позивача на користь цивільного відповідача, який мав статус обвинуваченого у кримінальному провадженні, також суперечитиме засадам кримінального судочинства, визначеним у ст. 7 КПК України

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано керуючись положеннями КПК України, які регулюють порядок стягнення процесуальних витрат саме у кримінальному провадженні, правильно дійшов висновку про необхідність їх стягнення саме з засудженого.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо скасування оскаржуваного судового рішення та постановлення нової ухвали апеляційним судом, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та суб`єктивними.

Будь-яких інших підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, передбачених ч. 1 ст.415 КПК України, в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді :