№ 755/5161/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , старшого дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову старшого дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 20.08.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000205 від 26.02.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на постанову старшого дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 20.08.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000205 від 26.02.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 подано два звернення до Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві про те, що невідомий чоловік зламав замок у дверях квартири, яка належить заявниці, та намагався до неї потрапити, представившись слюсарем та не показавши жодних документів. Вказана подія щодо незаконного проникнення до квартири зафіксована на боді-камери поліцейських, які прибули на місце, однак, не вчинили будь-яких дій для припинення злочину. До незаконного проникнення попередньо причетні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син останнього та його друзі, які спільно викликали невідомо чоловіка - слюсаря, що зламав замки та двері, і допоміг проникнути до житла за підробленою довіреністю. Внаслідок невнесення відомостей до ЄРДР, на підставі ст. ст. 304-306 КПК України, адвокатом ОСОБА_4 подано скаргу, яку ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2025 року задоволено та зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України (10.02.2025 року за № ЄО 7991). Крім цього, 19.02.2025 року слідчим суддею Дніпровського районного суду Києва постановлено ухвалу, якою задоволено його скаргу та зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві вчинити дію, передбачену ст.. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_5 про вчинення кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 162 КК України (14.02.2025 року за № ЄО 7942). Однак, у провадженні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебуває тільки одне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 від 26.02.2025 року за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто інша ухвала не виконана і на даний час. Також, всупереч ст. 60 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про внесення відомостей до ЄРДР, а сам витяг направлено виключно на адвокатський запит адвоката ОСОБА_4 . У подальшому, за результатом направлення скарг до ГУ НП в м. Києві та прокуратури, ОСОБА_5 все ж таки допитано в якості потерпілої та вона повідомила про факт проникнення до її квартири, що вчинено при безпосередньому свідку події, а саме ОСОБА_9 . Однак, на даний час, дізнавач ОСОБА_6 не відсторонено від розслідування при наявності суттєвих порушень КПК України. Крім цього, дізнавачами у кримінальному провадженні 0000205 від 26.02.2025 року ігноруються клопотання про здійснення елементарних слідчих (розшукових) дій, оскільки, на даний час, не допитано навіть ОСОБА_9 та маловідомих чоловіків, які проникли до квартири ОСОБА_5 01 квітня 2025 року за підписом вказаного дізнавача адвокату надійшла відповідь про те, що відділом дізнання Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000205 від 26.02.2025 року за ч. 1 ст. 162 КК України. Зокрема, адвоката також поінформовано про те, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження було закрито. Всупереч вимогам ст. 60 та 284 КПК України, ОСОБА_5 не повідомили про закриття кримінального провадження та не направили (не вручили) кінцеве процесуальне рішення. 11 квітня 2025 року ОСОБА_5 отримала постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження, яку скасовано на підставі ухвали слідчого судді від 22.04.2025 року. 10 червня 2025 року ОСОБА_5 вручено повторну постанову про закриття кримінального провадження від 20.05.2025 року, яка за текстом є аналогічною з раніше винесеною постановою, у якій безпідставно зазначено, що нібито, проникнення до квартири не відбулося, однак, з моменту внесення відомостей до ЄРДР нікого не допитано та жодної інформації не витребувано. 08 липня 2025 року прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження. Крім цього, дізнавачами у кримінальному провадженні № 0000205 від 26.02.2025 року ігнорується повторне клопотання про здійснення елементарних слідчих (розшукових) дій, оскільки, на даний час, навіть не допитано ОСОБА_9 та маловідомих чоловіків, які проникли до квартири ОСОБА_5 . 21 жовтня 2025 року ОСОБА_5 отримала лист із AT «Укрпошта» з повторною постановою про закриття від 20.08.2025 року, яка за текстом є аналогічною з раніше скасованими постановами та у якій повторно зазначено, що нібито, проникнення до квартири не відбулося, однак, факт проникнення з боку трьох невідомих чоловіків може підтвердити свідок ОСОБА_9 , яку так і не допитано.

Адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, однак, раніше до суду надходили клопотання про розгляд скарги у їх відсутність, скаргу підтримують та просять задовольнити.

У судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 , яка входить до групи дізнавачів у кримінальному провадженні № 0000205, прохала відмовити у задоволенні скарги, зазначивши, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною власності ОСОБА_5 , якій належить 49 % та ОСОБА_11 , якій належить 51 % та яка на даний час із 2013 року перебуває на території РФ. Свою кімнату ОСОБА_5 здала в оренду двом особам, а ОСОБА_11 - одній особі, яка потім з кімнати виїхала, тому, ОСОБА_11 виписала довіреність на ОСОБА_12 щодо користування та віддала останній ключі від своєї кімнати і попросила її за нею наглядати, однак, це не сподобалося ОСОБА_5 , тому, ОСОБА_12 там прожила недовго, встигнувши лише зробити ремонт. Так, ОСОБА_5 зазначає, що в квартирі були якісь невідомі чоловіки, однак, то був слюсар, який приїхав разом з ОСОБА_12 для заміни системи проводки, тобто, останній перебував з особою, на яку видана довіреність власником кімнати ОСОБА_11 , і в кімнату ОСОБА_5 ніхто не заходив, останньої на місці не було і свідком події вона не була. Вказані особи під час допиту зазначали, що замки дверей ніхто не ламав та в кімнату ОСОБА_5 не заходив. У подальшому, за згодою ОСОБА_11 там проживала ОСОБА_13 , яка мала ключі від кімнати і ОСОБА_5 була обізнана з тим, що остання буде там проживати, однак, орендарі ОСОБА_5 сильно занедбали квартиру, тому, остання робила ОСОБА_5 з даного приводу зауваження та просила кошти для проведення косметичного ремонту і оплати комунальних послуг. Коли купувалась вказана квартира, то ОСОБА_11 зазначала ОСОБА_5 про те, що продає свої 49 % квартири і оскільки вони давно знайомі, то цю частину у подальшому, можливо віддасть ОСОБА_5 . У квартирі вони проживали вдвох та в подальшому, ОСОБА_11 виїхала за межі України та не змогла назад повернутися, оскільки в Україні почалися воєнні дії, і тоді, до кімнати ОСОБА_11 заселилась її племінниця, на підставі довіреності від власника, однак, це не сподобалося ОСОБА_5 , можливо, якимось чином, остання хоче якось повпливати на ситуацію щодо отримання нею у власність кімнати ОСОБА_11 , щоб повністю володіти квартирою. У подальшому, ОСОБА_5 говорила, що ОСОБА_13 погрожувала орендарям, тому, останні змінили вхідні замки, які є власністю двох сторін, а ключі останній так і не надали, тому, довелося з даного приводу телефонувати ОСОБА_11 , яка надала переписку з ОСОБА_5 , яка міститься у матеріалах кримінального провадження, в якій ОСОБА_5 повідомила, що в її кімнату ніхто не заходив, особи заходили лише у місця загального користування, а ОСОБА_11 , у свою чергу, повідомила, що давала дозвіл на вхід вказаних осіб до своєї кімнати, як власник. Таким чином, все вищенаведене вказує на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України. На даний час, у квартирі ОСОБА_5 протягом тривалого часу не проживає, а проживають її орендарі, а ОСОБА_13 так і не може потрапити до квартири, хоча у ній перебувають її речі.

Крім того, до суду з Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшли матеріали кримінального провадження № 0000205.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази, вислухавши думку дізнавача, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000205, слідчий суддя встановив наступне.

Статтею 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). Окрім цього, згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Слід звернути увагу, що ЄСПЛ щодо здійснення ефективного досудового розслідування кримінальних поводжень, у п. 259 «Карабет та інші проти України», зазначив, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту.

Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Нормами ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

З положень ст.84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

У ході розгляду скарги встановлено, що в провадженні ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебували матеріали кримінального провадження № 0000205 від 26.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.02.2025 року, за заявою ОСОБА_5 .

Постановою старшого дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 20.08.2025 року кримінальне провадження № 0000205 від 26.02.2025 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 110 КПК України, постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно із ст. ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, дізнавач обґрунтовує її слідчими та процесуальними діями наступним чином. Так, у ході досудового розслідування було допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та остання показала, що в 2020 році придбала квартиру, яка є комунальною, яка складається з двох кімнат, загальною площею - 43,7 кв. м., житловою площею - 29, 4 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 . Співвласність у даній квартирі становить 49/100 та її співвласником є ОСОБА_11 , яка проживала там з дитинства, частка якої в квартирі становить 51/100. У квартирі є спільний коридор, кухня, сумісна ванна кімната, та дві кімнати, одна - належить ОСОБА_5 , інша - ОСОБА_11 . Приблизно з 2012-2013 ОСОБА_11 проживає на постійній основі у Москві, має громадянство РФ, до України не приїжджає. У 2023 році ОСОБА_5 здала безкоштовно в оренду свою кімнату ОСОБА_14 та її цивільному чоловіку, однак, згоди ОСОБА_11 не було. У кінці серпня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка представилась знайомою ОСОБА_11 , запевнила, що їй потрібно робити ремонт у кімнаті, власником якої є ОСОБА_11 , у неї були ключі від квартири, документи вона не показувала. Дана жінка зайшла до коридору, який є спільним, зайшла до кімнати, яка належить ОСОБА_11 . До кімнати, яка належить ОСОБА_5 , вона не заходила, що свідчить про те, що до володіння ОСОБА_5 , які їй належать, ОСОБА_8 не проникала. У вересні 2024 року ОСОБА_5 прийняла рішення змінити замки в квартиру, без згоди співвласниці. 10 лютого 2025 року ОСОБА_5 зателефонувала ОСОБА_15 (квартирант, яка проживає в кімнаті ОСОБА_5 ) та повідомила, що невідомі особи свердлять двері до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Прийшовши до квартири, ОСОБА_5 побачила ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка представилась знайомою власниці ОСОБА_11 , вони почали ламати замки вхідних дверей у квартиру, в одній двері замок зламали, але в іншій не змогли, тому, в квартиру не потрапили. За день до ситуації, яка склалась, ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) надіслала документ про те, що є довіреність від ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_7 від 26.12.2024 року, яка зроблена в Москві, але є переклад на українську мову, який засвідчений нотаріусом. Далі, стало відомо, що в ОСОБА_11 є ще квартира за адресою: АДРЕСА_3 , в якій на даний час проживає ОСОБА_7 . Так, було допитано в якості свідка ОСОБА_18 , яка повідомила, що із самого дитинства знає ОСОБА_11 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , та є співвласницею 51/100 частки квартири, яка приблизно за рік до початку повномасштабного вторгнення поїхала до Москви доглядати тітку. ОСОБА_11 на постійній основі приїжджала до України. Приблизно в 2021 році між нею та ОСОБА_11 був укладений усний договір оренди кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що вони товаришували тривалий час, у них була усна домовленість, що вона буде проживати там безкоштовно та доглядати за кімнатою, при цьому, сплачувати за комунальні послуги. Додала, що ОСОБА_5 , яка є співвласницею 49/100 частки квартири за вищевказаною адресою, про домовленість знала. Приблизно з 2021 року в кімнаті ОСОБА_11 проживав квартирант ОСОБА_19 , повні дані не відомі, який залишав кошти за комунальні послуги ОСОБА_5 . Ніякого арешту на майно ОСОБА_11 накладено не було, а було накладено обмеження у праві розпоряджання майном у зв`язку з невиплатою матеріального збитку сусідам, який був завданий пожежею квартири ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим, залишився великий борг у розмірі приблизно 45 000 гривень та приблизно 180-200 000 гривень пені. Про обмеження у праві користування ОСОБА_5 знала із самого початку. У подальшому, приблизно у вересні 2024 року до кімнати ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , заїхала ОСОБА_18 та почала робити там ремонт. Після того, як минулий квартирант з`їхав з кімнати ОСОБА_11 і повинна заїхати ОСОБА_18 , остання підійшла до ОСОБА_5 та попросила про одну умову, щоб квартиранти, які на той час вже там проживали, не палили в квартирі, на що остання повідомила, що поговорить з ними. 21 грудня 2024 року ОСОБА_18 ввечері прийшла за адресою проживання та виявила, що замки до вхідних дверей були змінені. 10 лютого 2025 року ОСОБА_18 разом з ОСОБА_7 , на яку була виписана довіреність на представлення її інтересів від 26.12.2024 року, прийшли з майстром для зміни замків, оскільки в квартиру потрапити було не можливо, однак, замки змінені не були. З приводу ситуації повідомила, що її хрещена мама - ОСОБА_11 має у власності квартиру в розмірі 51/100 частини, що становить 22,30 кв.м., що розташована за адресою : АДРЕСА_2 . Також, додала, що ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_20 купити кімнату у вищевказаній квартирі у розмірі 49/100 частини. Додала, що з 2021 року ОСОБА_11 не проживає на території України, а проживає у РФ, так як доглядає за своєю тіткою і має там спадщину. Хотіла повернутися до України, але у зв`язку з війною, в неї не вийшло це зробити, тому, ОСОБА_11 у 2019 році виписала на неї довіреність, щоб вона могла наглядати за її квартирою, однак, вона там не проживала. Довіреність була виписана на один рік та дійсна була до 26.12.2020 року включно. Зі слів ОСОБА_21 , 21.12.2024 року вона прийшла додому та виявила, що замки до вхідних дверей були змінені. Також, ОСОБА_20 когось заселила до своєї частки квартири, хто саме там живе не відомо. Тоді ж, 10.02.2025 року, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_22 приїхали за адресою: АДРЕСА_2 , що б зайти до квартири, так як замки там були змінені, і ОСОБА_23 не могла потрапити до квартири, щоб забрати свої речі. Того ж дня, вони викликали поліцію, щоб останні зафіксували, що будуть зламувати замки, щоб потрапити до своєї частини квартири. Також, в якості свідка було допитано ОСОБА_12 , яка повідомила, що її хрещена мама - ОСОБА_11 має у власності квартиру в розмірі 51/100 її частки, що становить 22,30 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно у 2020 році ОСОБА_11 запропонувала ОСОБА_20 купити кімнату у вищевказаній квартирі у розмірі 49/100 її частини, а пізніше, продасть їй свою частку і та стане повноцінним власником, на що ОСОБА_20 погодилась. ОСОБА_11 у 2019 році виписала на ОСОБА_12 довіреність, щоб та могла приглянути за її квартирою, однак, остання там не проживала. Довіреність була виписана на один рік та була дійсна до 26.12.2020 року включно. Також, ОСОБА_11 на листку написала дозвіл про те, що на період її відсутності в Україні, дає згоду користуватися її часткою квартири. Зокрема, 26 грудня 2024 року ОСОБА_11 на ОСОБА_12 виписала нову довіреність №77 АД 8392117, яка дійсна на 3 роки. Також додала, що у квартирантів, які проживали в кімнаті, яка належить ОСОБА_5 та у ОСОБА_18 , під час спільного проживання відбувались часті конфлікти через те, що останні ведуть аморальний спосіб життя, а саме, вживають алкогольні напої, палять у квартирі, не прибирають за собою, про що ОСОБА_18 повідомляла ОСОБА_5 і та обіцяла з ними поговорити, однак, ніякої реакції з її боку не було. Також, додала, що під час спілкування з ОСОБА_11 , ОСОБА_5 повідомила своє невдоволення тим, що в кімнаті ОСОБА_11 буде жити ОСОБА_18 , оскільки ОСОБА_11 обіцяла продали їй свою частку, у зв`язку з чим, почались конфлікти.

Із вказаної вище постанови про закриття кримінального провадження від 20 серпня 2025 року вбачається, що закриваючи кримінальне провадження № 0000205 старший дізнавач ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 вжила належних заходів щодо дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Слідчий суддя погоджується з висновками, викладеними в оскаржуваній постанові та доходить висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчим було надано належну правову оцінку обставинам, вказаним у заяві про вчинення кримінального правопорушення, та вмотивовано висновки щодо відсутності в діянні осіб складу кримінального правопорушення, тобто, постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на постанову старшого дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 20.08.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000205 від 26.02.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя