У Х В А Л А

20.10.2025 Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та учасників процесу: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про примусовий привід обвинуваченого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.08.2022 року за №0002479 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального Кодексу (далі КК) України, установив:

І. Історія провадження, пов`язана з питанням, що розглядається

Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_7 №1072 від 02.09.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено новий склад суду в особі ОСОБА_1 .

Розгляд справи за участі нового складу суду призначався на 08 жовтня, 15 жовтня та 20 жовтня 2025 років.

У всі ці засідання обвинувачений жодного разу не прибув.

Згідно поданих ним заяв він не зміг прибути на розгляд з таких причин:

? 08 жовтня 2025 року - перебування у відрядженні (заява від 07.10.2025 року без будь-яких додатків на підтвердження вказаних у зверненні обставин);

? 15 жовтня 2025 року - перебування у відрядженні (заява від 14.10.2025 року без будь-яких додатків на підтвердження вказаних у зверненні обставин);

? 20 жовтня 2025 року - перебування у відрядженні (заява від 20.10.2025 року без будь-яких додатків на підтвердження вказаних у зверненні обставин);

Також, в засіданні від 08 жовтня 2025 року суд зобов`язав обвинуваченого надати докази поважності причин систематичного неприбуття на розгляд провадження, але ці дані на дату розгляду питання так і не надійшли.

ІІ. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор у справі - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявив клопотання про примусовий привід обвинуваченого, враховуючи обставини вказані у п. І ухвали, котрі на його переконання, вказують на його ухилення від суду.

ІІІ. Позиції учасників процесу

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання.

Потерпілий ОСОБА_5 підтримав клопотання прокурора.

IV. Право, яким керувався суд

Кримінально-процесуальний кодекс України

Стаття 139. Наслідки неприбуття на виклик

2. У випадку, встановленому частиною першою цієї статті, до […] обвинуваченого […] може бути застосовано привід.

Стаття 140. Привід

2. Рішення про здійснення приводу приймається: […] під час судового провадження - судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, […]. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали.

3. Привід може бути застосований до […] обвинуваченого […].

V. Мотиви суду

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, котрі пов`язані з питанням, що розглядається, приходить до наступного.

Принцип добросовісності - це загально правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до учасників кримінального провадження та котрий в тому числі проявляється в інформуванні завчасно у разі неможливості прибуття до суду з поважних причин, котрі настали в житті певного учасника справи.

Позаяк, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників процесу, заборона зловживати наданими правами (див., до прикладу, постанову ВС від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19).

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям певну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (позиція, викладена у постанові ВС від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17).

Заборона зловживання процесуальними правами є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права (див. ухвалу Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 676/7346/15-к).

Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (див. постанову ВС від 09 квітня 2019 у справі № 306/1602/16-к).

Судом установлено, що обвинувачений заздалегідь був поінформований про розгляд справи за вказані дати, однак у жодне із засідань не прибув. При цьому, чому не прибув в дати 08 жовтня, 15 жовтня та 20 жовтня 2025 року особисто, попри можливу наявність обставин (докази у справі відсутні).

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд ухвалювати рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, що є ознакою обґрунтованості судового рішення (ч. 3 ст. 370 КПК України). А тому, при оцінці поважності причин неприбуття на виклик, суд не може покладатися виключно на повідомлення учасника кримінального провадження щодо певних обставин, тобто презюмувати їх достовірність.

Адже, зловживання процесуальними правами - це також і неналежне використання учасником кримінального провадження наявних у нього процесуальних обов`язків, що виражається у винних процесуальних діях або бездіяльності.

У цій ситуації, враховуючи обставини вказані у п. І ухвали, йдеться про зловживання процесуальними правами, що виражається у винних процесуальних діях та бездіяльності.

Отже, враховуючи, що Суд встановив численні випадки неналежного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, які набули систематичного характеру та об`єктивно унеможливлюють подальший судовий розгляд кримінальної справи, наявні підстави для вжиття заходів визначенихч. 3 ст. 142 КПК України.

З огляду на зазначене, Суд вважає дійсними правові підстави для здійснення приводу в наступне засідання, оскільки дана дія надасть змогу забезпечити проведення судового провадження у розумні строки за участю обвинуваченого.

Виконання ухвали про здійснення приводу, згідно ч. 1 ст. 143 КПК, слід доручити відповідним підрозділам органів Національної поліції, а саме Дніпровському УП ГУ НП в м. Києві.

На підставі викладеного та керуючись статтями 136, 139-141, 323, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Здійснити примусовий привід обвинуваченого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), до Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Пластова, буд. 3, каб. 24 на 16.00 год. 12 листопада 2025 року, у зв`язку з чим судовий розгляд відкласти до вказаної дати.

Особа, рішення про здійснення приводу якої прийнято зобов`язана прибути до місця виклику в зазначений в ухвалі про здійснення приводу час у супроводі особи, яка виконує ухвалу.

В силу ч. 3 ст. 143 КПК України, у випадку невиконання особою, що підлягає приводу, законних вимог щодо виконання ухвали про здійснення приводу, до неї можуть бути застосовані заходи фізичного впливу, які дозволяють здійснити її супроводження до місця виклику. Застосуванню заходів фізичного впливу повинно передувати попередження про намір їх застосування. У разі неможливості уникнути застосування заходів фізичного впливу вони не повинні перевищувати міри, необхідної для виконання ухвали про здійснення приводу, і мають зводитися до мінімального впливу на особу. Забороняється застосування заходів впливу, які можуть завдати шкоди здоров`ю особи, а також примушення особи перебувати в умовах, що перешкоджають її вільному пересуванню, протягом часу більшого, ніж необхідно для негайного доставлення особи до місця виклику. Перевищення повноважень щодо застосування заходів фізичного впливу тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню на всій території України.

Визначити час проголошеня повного тексту ухвали 09.00 год. 22 жовтня 2025 року.

С у д д я ОСОБА_1