Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" матеріали кримінального провадження № 0001363 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 2 липня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.2 ст.317, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , володіючи організаторськими здібностями та якостями лідера, керуючись корисливим мотивом і прагнучі отримати стабільний незаконний прибуток, орієнтовно у першій половині листопада 2023 року вирішив створити та очолити стійке ієрархічне об`єднання - злочинну організацію з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин та прекурсорів на території Вінницької області та м. Києва.

Розробивши план вчинення злочинів, ОСОБА_10 за невстановлених обставин, однак не пізніше першої половини листопада 2023 року, запропонував раніше знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виконувати його окремі вказівки і доручення, ознайомив останніх зі своїми злочинним намірами та довів до їх відома деталі свого плану, на що останні прийняли пропозицію та надали добровільну згоду на участь у злочинній організації в якості керівників її структурних частин.

Структурна частина під керуванням ОСОБА_8 відповідно до розробленого ОСОБА_10 плану відповідала за незаконний збут психотропної речовини амфетаміну збувачами шляхом закладок або з рук в руки у м. Києві.

Структурна частина під керуванням ОСОБА_11 відповідала за незаконне виготовлення, придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини амфетаміну, а також за незаконне придбання та зберігання прекурсору фенілнітропропену у спеціально облаштованих ОСОБА_10 приміщеннях.

При цьому за невстановлених обставин, однак не пізніше першої половини листопада 2023 року, до участі в якості виконавців (збувачів) психотропної речовини на території м. Києва у складі окремої структурної частини злочинної організації під керуванням ОСОБА_8 було залучено Особу 1 (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), ОСОБА_9 , а також інших невстановлених осіб (збувачів), які відповідно до покладених на них обов`язків здійснювали незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини амфетаміну в м. Києві.

За невстановлених обставин, однак не пізніше першої половини листопада 2023 року, до участі у складі окремої структурної частини злочинної організації під керуванням ОСОБА_11 в якості виконавця було залучено ОСОБА_12 , який відповідно до покладених на нього обов`язків з метою конспірації діяльності її членів винаймав приміщення, в якому учасниками завершувався процес незаконного виготовлення психотропної речовини амфетаміну у порошкоподібну форму та її зберігання, здійснював незаконне придбання та зберігання прекурсору фенілнітропропену, який використовується у виготовленні психотропної речовини. Спільно з ОСОБА_10 ОСОБА_12 утримував вказане приміщення, фасував психотропну речовину амфетамін у відповідні дози для передачі керівнику структурного підрозділу ОСОБА_8 або, у разі його відсутності, безпосередньо збувачам.

Відповідно до розробленого ОСОБА_10 плану завданнями і метою існування організації були організація та утримання місць для незаконного виготовлення психотропної речовини у два етапи, налагодження процесу незаконного придбання та зберігання прекурсору фенілнітропропену з метою його використання у виготовленні психотропної речовини амфетаміну, механізму незаконного виготовлення психотропної речовини у формі рідини та її зберігання у спеціально облаштованому для цього приміщенні, механізму перевезення психотропної речовини у формі рідини до спеціального облаштованого приміщення з метою завершення процесу виготовлення до порошкоподібної форми та її зберігання, а також збут психотропної речовини на території м. Києва.

З метою реалізації цього плану керівник злочинної організації ОСОБА_10 у невстановлений час, однак не пізніше першої половини листопада 2023 року, підшукав два приміщення з метою їх використання у незаконній діяльності, пов`язаній з незаконним обігом психотропної речовини та прекурсорів, за адресами: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

Також ОСОБА_10 встановив та розподілив ролі та функції між членами злочинної організації, спрямовані на досягнення спільного злочинного плану, для підтримання постійного зв`язку і координації спільних дій, з метою недопущення викриття злочинної діяльності прийняв рішення використовувати під час спілкування месенджери "WhatsApp" i "Telegram", під час спілкування між собою використовувати обумовлені терміни щодо місця виготовлення психотропної речовини амфетаміну, місця її зберігання та завершення процесу виготовлення, назви психотропної речовини.

Таким чином ОСОБА_10 створив та очолив злочинну організацію зі стабільним складом, до якої увійшли керівники відповідних структурних частин ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , а також виконавці у складі структурних частин ОСОБА_12 , Особа 1, ОСОБА_9 та інші невстановлені особи, які заздалегідь зорганізувались у стійке ієрархічне об`єднання і в період з першої половини листопада 2023 року до моменту припинення працівниками правоохоронних органів їх діяльності 8 липня 2024 року вчинили особливо тяжкі злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на території м. Києва та Вінницької області, загальний прибуток від якої склав приблизно 500 000 гривень на місяць.

Ухвалою підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2025 за наслідками розгляду клопотань прокурора всім обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів по 29.08.2025 включно. Також суд визначив розмір застави, достатньої для забезпечення виконання покладених на обвинувачених обов`язків, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень, ОСОБА_12 - 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень, зазначив, які обов`язки з передбачених ст.194 КПК України будуть покладені на обвинувачених у разі внесення застави, та наслідки їх невиконання.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора і застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з можливим застосуванням електронного засобу контролю.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про наявність сукупності доказів, які спростовують обґрунтованість підозри та висунутого його підзахисному обвинувачення. Вказує, що під час затримання 08.07.2024 ОСОБА_8 не чинив опір, виконав вказівки слідчих, добровільно передав витребувані речі, зокрема, свій мобільний телефон. Інших предметів чи грошових коштів від незаконної діяльності відповідно до обвинувачення під час обшуку у нього знайдено не було. Звертає увагу, що клопотання про обрання запобіжного заходу та про продовження строку його дії просто дублюються, і протягом майже 12 місяців сторона обвинувачення не додала додаткових підстав або аргументів, не проводила будь-які процесуальні або слідчі дії саме щодо ОСОБА_8 .

При цьому ОСОБА_8 подавав клопотання слідчому і прокурору про зміну правової кваліфікації, визнаючи лише факт споживання заборонених законом речовин. Що стосується обставин, вказаних у підозрі, обвинувальному акті та клопотанні, то вони не підтверджуються прямими доказами, окрім телефонних розмов, зафіксованих за наслідкам проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які можуть мати зовсім інший підтекст у спілкуванні, аніж це доносить сторона обвинувачення.

Звертає увагу, що до затримання ОСОБА_8 працював машиністом сцени у Державному підприємстві "Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка", регулярно отримував заробітну плату, що спростовує зазначений у клопотанні ризик, що він, маючи потребу у грошах, може продовжувати вчиняти злочини або вчиняти нові злочини. За місцем роботи його підзахисний характеризується позитивно. Доказом міцності соціальних зв`язків є позитивна характеристика за місцем проживання, де ОСОБА_8 мешкав з бабусею і дідусем (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які є особами похилого віку і в силу цього та стану здоров`я потребують догляду. З часу повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну ОСОБА_8 добровільно долучився до територіальної оборони, що вплинуло на вживання заборонених речовин задля заспокоєння нервової системи та через постійний стресовий стан, і з того часу приймав участь у волонтерській діяльності, допомагав Збройним силам України. На підтвердження цих обставин сторона захисту долучала докази. З огляду на викладене вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде раціональним і дозволить ОСОБА_8 доглядати за бабусею. Також листом Деснянського районного суду м. Києва підтверджується, що ОСОБА_8 належним чином виконував процесуальні обов`язки у судових справах.

Ризики перешкоджати досудовому розслідуванню, впливати на свідків чи інших обвинувачених, то це не відповідають обставинам справи, адже обвинувачені перебувають під вартою, свідки допитані і, перебуваючи під домашнім арештом, ОСОБА_8 також не буде мати такої можливості. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, дійшов висновку, що ОСОБА_8 у разі внесення застави може вільно пересуватися та спілкуватися з будь-якими особами, однак визначив непомірний розмір застави, яку ОСОБА_8 з огляду на своє матеріальне становище не має можливості внести.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненнями вбачається, що він просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Обвинувачений зазначає, що копія клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була йому вручена адміністрацією Державної установи "Київський слідчий ізолятор", у той час як обов`язок вчинити цю процесуальну дію закон покладає на прокурора. Також ця процесуальна дія була вчинена за відсутності його захисника, участь якого є обов`язковою, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що є порушенням права на захист. Всупереч вимогам ч.3 ст.184 КПК України йому так і не були вручені копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Про ці обставини він зазначив у запереченнях на клопотання в суді першої інстанції, однак з ухвали не вбачається, щоб суд досліджував їх та дав їм оцінку.

Крім того, в судовому засіданні прокурор подав клопотання щодо всіх обвинувачених у кримінальному провадженні. Суд, не з`ясувавши думку інших учасників судового провадження, надав слово прокурору, який оголосив всі п`ять клопотань у стислому виді. Матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотань, не досліджувались, чим було порушено безпосередність дослідження доказів судом як загальну засаду кримінального провадження, і суд проігнорував його заперечення в частині дослідження факту невручення цих матеріалів. Ухвала суду не містить відомості про посилання на докази, які обґрунтовують обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, як це передбачено п.4 ч.1 ст.196 КПК України.

Також ОСОБА_9 аналізує зміст формулювання обвинувачення в обвинувальному акті в сукупності з процесуальними та слідчими діями відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування та посиланням на докази в клопотанні прокурора, звертаючи увагу на, як на його думку суперечності, і стверджує про необґрунтованість обвинувачення та клопотання. Не погоджується і з розміром застави, визначеним судом, яку вважає непомірною як для нього, так і для родини.

Крім того, ОСОБА_9 подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарженні ухвали суду, поважність причин пропуску якого мотивує тим, що на оголошення повного тексту ухвали не доставлявся і станом на 16.07.2025 її копію не отримував, незважаючи на звернення до адміністрації Державної установи "Київський слідчий ізолятор".

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинувачених і захисників на підтримку апеляційних скарг; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог п.11 ч.2, ч.3 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Матеріали судового провадження не містять даних про дату вручення ОСОБА_9 копії ухвали, проте не довіряти його твердженням про неотримання копії повного тексту ухвали немає підстав. Враховуючи те, що строк подачі для нього обчислюється з дня отримання копії судового рішення і фактично не розпочався, строк апеляційного оскарження пропущений не був, а тому підстав поновлювати його немає.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог цієї норми в сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КК України, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, а тому інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам в апеляційних скаргах про відсутність обґрунтованої підозри (обвинувачення) та доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, а також про правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 . Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час підготовчого судового провадження, і докази на цій стадії не досліджуються.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за" і "проти" наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (рішення у справі "Лабіта проти Італії").

Суд першої інстанції врахував, що з огляду на стадію судового провадження свідки, яких знають обвинувачені, ще не допитувались, а також вказав на ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що усвідомлюють обвинувачені, суть обвинувачення, роль кожного та кількість інкримінованих епізодів у складі організованої групи.

Взяв суд до уваги і дані про особи обвинувачених, зокрема, їх вік, сімейний стан і стан здоров`я, наявність джерела доходів і те, що відносно ОСОБА_8 триває судовий розгляд у кримінальному провадженні, в якому він обвинувачується за ч.2 ст.189 КК України.

Ці обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що вказані раніше ризики не зменшилися і виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані раніше дії.

Також суд визначив ОСОБА_8 і ОСОБА_9 розмір застави як альтернативу триманню під вартою, який узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання у особи, щодо якої застосовано заставу, сховатися (рішення у справі "Мангурас проти Іспанії").

Щодо доводів ОСОБА_9 про те, що копія клопотання вручалась йому не особисто прокурором і за відсутності захисника, колегія суддів зауважує, що вони є суто формальними і не можуть бути підставами ні для відмови в задоволенні клопотання прокурора, ні для скасування ухвали суду. Також саме по собі отримання копії клопотання ніяким чином не могло порушити право обвинуваченого на захист.

Доводи клопотання прокурора обґрунтовуються доказами, які містяться в матеріалах досудового розслідування і зазначені в обвинувальному акті, до яких обвинуваченим надавався доступ, а також даними про особи обвинувачених. У зв`язку з цим необхідності в їх долученні до кожного клопотання колегія суддів не вбачає, а їх дослідження під час підготовчого судового засідання вимогами кримінального процесуального закону не передбачено.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 2 липня 2025 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3