ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5493/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/640/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на вирок Слобідського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Починок Смоленської області Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75, ст.76 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання, частково приєднано основне покарання, невідбуте за вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Термін відбуття покарання ОСОБА_10 рахується з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, ОСОБА_10 маючи умисел на носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, у січні 2023 року, побачивши оголошення щодо продажу автоматичного пістолету Стєчкіна на сайті «REIBERT info» придбав у невідомої йому раніше особи, користуючись послугами організації ТОВ «Нова пошта», незаконно придбав автоматичний пістолет Стєчкіна (АПС) калібру 9 мм. (9x18 ПМ) 1956 року виготовлення, заводські серія та номер - НОМЕР_1 , після чого переніс його до місця свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконно зберігати.

В подальшому, ОСОБА_10 , діючи всупереч наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, не маючи передбаченого законом дозволу, на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї та її збут, у грудні 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, розмістив оголошення на сайті «REIBERT info», попередньо створивши особистий кабінет, зареєструвавшись під нікнейном (псевдонімом) « ОСОБА_11 », стосовно продажу автоматичного пістолету Стєчкіна (АПС) калібру 9 мм. (9x18 ПМ) 1956 року виготовлення, заводські серія та номер - НОМЕР_1, який раніше придбав та незаконно зберігав з метою збуту.

Після цього, ОСОБА_10 , у грудні 2024 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 31.12.2024 у відповідь на раніше розміщене ним оголошення отримав повідомлення в особистий кабінет на сайті «REIBERT info» від ОСОБА_12 щодо придбання останнім автоматичного пістолету Стєчкіна (АПС) калібру 9 мм. (9x18 ПМ) 1956 року виготовлення, заводські серія та номер - НОМЕР_1. Після обговорення умов та досягнення домовленості з ОСОБА_12 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут вогнепальної зброї, 24.02.2025 отримав від останнього готівковим розрахунком грошові кошти в сумі 134 255,50 грн., через надавача платіжних послуг ТОВ «НоваПей» на ім`я ОСОБА_10 з мобільним номером телефону НОМЕР_2 , в рахунок оплати за раніше обумовлений збут йому вищезазначеного автоматичного пістолету Стєчкіна (АПС) калібру 9 мм. (9x18 ПМ) 1956 року виготовлення, заводські серія та номер - НОМЕР_3 .

В подальшому, 25.02.2025 об 10:37 год., ОСОБА_10 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на носіння та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за раніше досягнутою домовленістю із ОСОБА_12 , здійснив неповну розборку раніше придбаного автоматичного пістолету Стєчкіна , відділивши від каркасу необхідні деталі, помістив їх у одну картонну коробку, після чого прибув до приміщення відділення ТОВ «Нова пошта № 9» за адресою: м. Житомир, вул. Вітрука, 9-А, та користуючись послугами вказаної організації, здійснив відправлення однієї картонної коробки зі складовими частинами вогнепальної зброї - автоматичного пістолету Стечкіна (АПС) калібру 9 мм. (9x18 Г1М) 1956 року виготовлення, заводські серія та номер - 11К-442 за ТТН 1076 до відділення № 1 ТОВ «НОВА НОШТА», що розташоване в буд. № 67 по вул. Польовій в Слобідському районі м. Харкова, із зазначенням номеру телефону отримувача, котрий попередньо був наданий ОСОБА_12 для отримання поштового відправлення. Згодом, 25.02.2025 об 11:03 год., ОСОБА_10 здійснив неповну розборку раніше придбаного автоматичного пістолету ОСОБА_14 , відділивши від каркасу необхідні деталі, помістив їх у одну картонну коробку після чого прибув до приміщення відділення ТОВ «Нова пошта № 14» за адресою: м. Житомир, вул. Вокзальна, 10 та користуючись послугами вказаної організації, здійснив відправлення однієї картонної коробки зі складовими частинами вогнепальної зброї - автоматичного пістолету Стечкіна (АПС) калібру 9 мм. (9x18 ПМ) 1956 року виготовлення, заводські серія та номер - НОМЕР_1 за НОМЕР_4 , який згідно висновку експерта відноситься до бойової нарізної вогнепальної зброї придатної для стрільби, до відділення № 1 ТОВ «НОВА ПОШТА», що розташоване в буд. № 67 по вул. Польовій в Слобідському районі м. Харкова, із зазначенням номеру телефону отримувача, котрий попередньо був наданий ОСОБА_12 для отримання поштового відправлення.

Крім того, ОСОБА_10 маючи умисел на незаконне носіння, зберігання, придбання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у серпні 2024 року, побачивши оголошення щодо продажу пістолета-кулемета системи Шпагіна «ППШ» на сайті «REIBERT info» у невідомої йому раніше особи, користуючись послугами організації ТОВ «Нова пошта», незаконно придбав пістолет-кулемет системи Шпагіна «ППШ» калібру 7,62 мм., заводська серія/номер « НОМЕР_5 » 1942 року виготовлення, в конструкцію якого внесено зміни у вигляді «деактивація» ствола, який придатний для стрільби бойовими пістолетними патронами калібру 7,62x25 ТТ, після чого переніс його до місця свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконно зберігати.

Після цього, ОСОБА_10 , діючи всупереч наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, не маючи передбаченого законом дозволу на носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, 24.03.2025 року в особистому листуванні з ОСОБА_12 у чаті месенджеру «Телеграм», з мобільного телефону НОМЕР_2 , запропонував придбати у нього пістолет-кулемет системи Шпагіна «ППШ», який раніше придбав та незаконно зберігав з метою збуту.

Після обговорення умов та досягнення домовленості з ОСОБА_12 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут вогнепальної зброї, ОСОБА_10 23.05.2024 отримав від останнього грошові кошти в сумі 34 848,09 грн. на картковий банківський рахунок по мобільному номеру телефону НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 через платіжний термінал АТ «ПриватБанк» в рахунок оплати за раніше обумовлений збут йому вищезазначеної вогнепальної зброї.

В подальшому, 24.05.2025 об 10:08 год., ОСОБА_10 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на носіння, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за раніше досягнутою домовленістю із ОСОБА_12 , здійснив неповну розборку раніше придбаного пістолету-кулемету системи Шпагіна «ППШ» калібру 7,62 мм, заводська серія/номер « НОМЕР_5 » 1942 року виготовлення, відділивши від каркасу необхідні деталі, помістив їх у одну картонну коробку, після чого прибув до приміщення відділення ТОВ «Нова пошта № 17» за адресою: м. Житомир, вулиця Київська, 77 та користуючись послугами вказаної організації, здійснив відправлення однієї картонної коробки зі складовими частинами вогнепальної зброї - пістолету-кулемету системи Шпагіна «ППШ» калібру 7,62 мм, заводська серія/номер « НОМЕР_5 » 1942 року виготовлення., який згідно висновку експерта є пістолет-кулемет системи Шпагіна «ППШ» калібру 7,62 мм, заводська серія/номер « НОМЕР_5 » 1942 року виготовлення, в конструкцію якого внесено зміни у вигляді «деактивація» ствола за ТТН 2872 до відділення № 1 ТОВ «НОВА ПОШТА», що розташоване в буд. № 67 по вул. Польовій в Слобідському районі м. Харкова, із зазначенням номеру телефону отримувача, котрий попередньо був наданий ОСОБА_12 для отримання поштового відправлення.

На зазначене рішення суду, заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_8 подані апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню - ч.4 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування ч.4 ст.70 КК України.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, виконувати самостійно.

В обґрунтування доводів посилається на те, що у разі коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням та новий вирок за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконується самостійно, у зв`язку з чим суд при призначені ОСОБА_10 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував вимоги ч.4 ст.70 КК України, які у даному випадку не підлягають застосуванню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду стосовно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із врахуванням покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю три роки. На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Провести часткове дослідження доказів у кримінальному провадженні, а саме дослідити письмові джерела доказування, які характеризують особу обвинуваченого.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_10 щиро розкаявся у вчиненому, повністю усвідомив протиправність своєї поведінки, критично засуджує свої дії. Разом з цим, судом першої інстанції не врахована обставина, яка пом`якшує покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, яке виражалось у тому, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду повно та послідовно повідомив органу досудового розслідування та суду всі відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, щодо обставин придбання та зберігання ним зброї, а також подальшого її збуту легендованій особі. Крім того, судом першої інстанції не у повному обсязі врахована те, що ОСОБА_10 є інвалідом 2 групи, у зв`язку з дисциркулярною енцефалопатією ІІ-ІІІ ст. з гілозними змінами головного мозку з лікворо-динамічними порушеннями, хворобою спричиненою перенесеним інфарктом. Відповідно до медичних документів захворювання, внаслідок якого ОСОБА_10 втрачено працездатність, отримано під час виконання обов`язку із захисту Батьківщини. На даний час, здоров`я обвинуваченого лише погіршується, він потребує постійного спостереження лікарів невролога та психіатра. Звертають увагу, що судом також не враховано, що ОСОБА_10 є учасником бойових дій, пенсіонером та особою похилого віку, має вищу освіту, одружений, до 2025 року до кримінальної відповідальності не притягувався, за колишнім місцем служби характеризується виключно позитивно. Звертають увагу на те, що під час відбуття покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, всі покладені на нього обов`язки виконує сумлінно. Крім того, метою дій ОСОБА_10 не була підтримка будь-якої злочинної, терористичної, диверсійно чи іншої протиправної діяльності шляхом надання для неї зброї. Більш того, збутий свідку пістолет-кулемет системи Шпагіна «ППШ» був непридатний до стрільби.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили пом`якшити обвинуваченому покарання та заперечували щодо поданої апеляційної скарги прокурора, а також доводи прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та вважав, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту в частині застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч.2 ст.409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У частині 2 ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вбачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення цих кримінальних правопорушень, а також відомості про особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю, пенсіонером, з вищою освітою, одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнав щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_10 винним, враховуючи, що на території України ведено воєнний стан та ведуться бойові дії, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з чим вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям в межах ч.1 ст.263 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що обвинувачений не тільки придбав та незаконно зберігав вогнепальну зброю, яка є придатною для стрільби бойовими патронами, а ще й продав її раніше невідомій особі через соціальні мережі.

Отже, обвинувачений, здійснюючи збут вогнепальної зброї, достеменно не знав справжню мету невідомої особи щодо використання цієї вогнепальної зброї.

Належить також врахувати, що за попереднім вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, ОСОБА_10 також визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме у скоєнні двох епізодів, а саме: у грудні 2024 року та у березні 2025 року.

При цьому, згідно формулювання обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_10 також вчинив два епізоди злочину за ч.1 ст.263 КК України: у лютому 2025 року та у травні 2025 року.

Тобто, системний характер вчинення обвинуваченим умисних злочинів та відомості про його особу, характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_10 , а тому колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції його від суспільства.

Колегія суддів також враховує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим злочину, який становить загрозу не лише для окремих громадян, а й суспільства та держави в цілому. Зам`яке покарання за придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу може призвести до того, що інші особи будуть вчиняти подібні злочини і в цілому це призведе до підриву громадської безпеки, що в умовах воєнного стану є критично неприпустимим, загально небезпечним, що порушує загальну безпеку, ставлячи ряд цінностей, передусім життя та здоров`я невизначеного кола осіб, під загрозу заподіянням їм істотної шкоди.

Поряд із цим, звільнення від відбування покарання з випробуванням громадянина за придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в населених пунктах, де не ведуться активні бойові дії, не лише не сприятиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки, породить в них впевненість в тому, що можна збувати вогнепальну зброю та бойові припаси без передбаченого законом дозволу за грошову винагороду і реального покарання за це не настане.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_10 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки в обвинувальному акті відсутня така обставина, що пом`якшує обвинуваченому покарання, також така обставина не встановлена судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що суд першої інстанції не у повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого, а саме стан його здоров`я, вік, відсутність обтяжуючих обставин, є необґрунтованим, оскільки ці обставини були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження при призначенні ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.263 КК України.

Крім того, з досліджених у судовому засіданні апеляційного суду позитивних характеристик обвинуваченого, а також те, що він є учасником бойових дій, інвалідом 2 групи, колегія суддів зазначає, що вони не є достатніми підставами для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки ці обставини існували і на час вчинених ним тяжких злочинів, але не спинили останнього від його скоєння.

Поряд із цим, посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який постійно погіршується, у зв`язку з чим необхідне постійне прийняття лікування, колегія суддів бере до уваги, однак ці обставини не можуть бути самостійною підставою для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно з Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, яка взята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах в медичних частинах у присутності персоналу медичної частини, а тому перешкоди для лікування ОСОБА_10 під час відбування покарання відсутні, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги сторони захисту, на думку колегії суддів, є суб`єктивними та непереконливими.

При цьому, сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості звертатися з клопотаннями про призначення судово-медичної експертизи з метою встановлення захворювань, які перешкоджають утриманню особи під вартою.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання, як про це ставить питання захисник, оскільки таке покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також може створити у нього та інших осіб схильність до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень проти громадської безпеки та не буде запобігати вчиненню особою нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для пом`якшення ОСОБА_10 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.263 КК України відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони захисту в цій частині не підлягає задоволенню.

Саме покарання у виді позбавлення волі, у цьому випадку, буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Разом з цим, оскільки ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком до ухвалення вироку Харківським районним судом Харківської області від 01 серпня 2025 року, суд першої інстанції призначив остаточне покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, положення статті 70 КК України визначають підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17 зазначено про те, що у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Як вбачається з матеріалів провадження, за оскаржуваним вироком ОСОБА_10 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.263 КК України, до ухвалення вироку Харківським районним судом Харківської області від 01 серпня 2025 року, яким його засуджено за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі та, на підставі ст.75 КК України, звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, який зберігає законну силу.

Таким чином, в даному випадку, вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року необхідно виконувати самостійно, у зв`язку з чим, під час призначення остаточного покарання у цьому кримінальному провадженні не підлягають застосуванню положення ч.4 ст.70 КК України та підлягають виключенню із мотивувальної та резолютивної частини вироку, що свідчить на користь апеляційних доводів прокурора в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Суд апеляційної інстанції змінює вирок, згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України, в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку висновки та рішення суду про призначення ОСОБА_10 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2025 року, яким ОСОБА_10 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, до 4 років позбавлення волі, від якого звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України, - належить виконувати самостійно.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

В решті вирок Слобідського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді: