Номер провадження 11-сс/816/621/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року, на задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.п.1,2,7 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 08 лютого 2026 року включно.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або особисту поруку.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що при розгляді вказаного клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що підозра, повідомлена ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, п.п. 1,2,7 ч.2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою з врахуванням наданих слідчим доказів. Проте, поза увагою слідчого судді залишилось те, що слідчим не було надано доказів того, що в діях ОСОБА_7 наявні ознаки кримінального правопорушень передбаченого саме ст. 115 КК України, якими б підтверджувалось його бажання позбавити життя інших осіб, умисел саме на вбивство та можливість позбавлення життя застосованим ним методом. Фактично, використана ним зброя та набої, з урахуванням дистанції пострілу, не пристосована для того, щоб позбавити людину життя і дії ОСОБА_7 більш підпадають під ст. 296 КК України - хуліганство із застосуванням вогнепальної зброї. Крім того, не було враховано, що у протоколі обшуку зазначено про виявлення та вилучення дробі більшого калібру, ніж була насправді виявлена на місці події та що до клопотання не надано доказів кваліфікації тілесних ушкоджень потерпілих для оцінки загрози їх життю та здоров`ю.

Також, апелянт зазначає, що встановивши ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя не зазначив, якими доказами підтверджується їх існування, а обмежився лише санкцією злочину, який інкримінується ОСОБА_7 та відомостями, зазначеними у повідомленій останньому підозрі, і в оскаржуваному рішенні не знайшло свого відображення, що окрім тяжкості покарання, беззаперечно вказує на те, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду чи незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, при тому, що цей ризик можна нівелювати забороною спілкування з цими особами, що передбачено п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК Україна.

Також, як зазначає апелянт, слідчим суддею належним чином не було враховано стану здоров`я підозрюваного, його вік, репутацію, майновий стан, відсутність судимостей, міцність соціальних зв`язків, в оскаржуваній ухвалі лише зазначено, що жодна з цих обставин не унеможливлює перебування ОСОБА_7 під вартою, і взагалі необґрунтовано як неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного засобу, так і доцільність застосування виключного найсуворішого запобіжного заходу.

Також, захисник наголошує, що наданими слідчому судді доказами підтверджується те, що ОСОБА_7 проживає понад 35 років з родиною в м. Суми, є пенсіонером, сусіди знають його як доброзичливу людину, гарного сім`янина, батька та діда, він не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, до кримінальної відповідальності не притягувався, має ряд захворювань, пов`язаних із отриманою мінно-вибуховою травмою під час проходження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій в Республіці Афганістан, що належним чином враховано не було.

З огляду на вищезазначене, посилаючись на практику ЄСПЛ, захисник вважає, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано надмірно суворий запобіжний захід і у даному випадку наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу - у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю або особистої поруки, за наявності того, що сусіди останнього у кількості 10 осіб висловили бажання та подали письмове зобов`язання, в якому поручились, що він буде виконувати покладені на нього обв`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав судове рішенні законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000771 від 09 грудня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.п.1, 2, 7 ч.2 ст. 115 КК України, розпочатого за фактом того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на балконі сходинкового майданчику десятого поверху першого під`їзд, будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства що виразилось у нехтуванні загальноприйнятими нормами поведінки, діючи з особливою, зухвалістю, під малозначним надуманим приводом, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, бажаючи самоутвердитись за рахунок приниження підлітків, протиставити себе останнім, присвітивши за допомогою ручного ліхтарика місце, де перебували підлітки, здійснив прицільний постріл з гладкоствольної рушниці ИЖ-43м № НОМЕР_1 , цілеспрямовано спрямувавши зброю в бік групи дітей, як перебували поблизу під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1, тим самим здійснив закінчений замах на вбивство малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правого передпліччя, грудної клітки та правої стопи, а неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді вогнепального поранення обох стегон та правої стопи, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді вогнепального поранення лоба, обох стегон, лівого коліна; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді вогнепальної рани потиличної ділянки голови, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вигляді вогнепального поранення лівої гомілки, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вигляді вогнепальної рани тім`яної ділянки голови, спричинивши їм тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких ще не визначено.

09 грудня 2025 року ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, а 10 грудня 2025 року останньому повідомлено про підозру за ч.2 ст. 15 п.п.1, 2, 7 ч.2 ст. 115 КК України.

Звертаючись до слідчого судді, в рамках вказаного кримінального провадження з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, слідчий зазначав про те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину та що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею було встановлено, що доводами клопотання та доданими до нього доказами підтверджується те, що підозра, повідомлена ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15 п.п.1, 2, 7 ч.2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою і у разі доведеності вини, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з метою уникнення якого він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливати на свідків та потерпілих, з метою зміни їх показань на свою користь.

З огляду на вищезазначене слідчий суддя визнав доведеними ризики, передбачені п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які вказував у клопотанні слідчий, а обставин, за яких можливо було б дійти висновку, що існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, встановлено не було.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства та наявність вищезазначених ризиків, слідчий суддя і дійшов висновку про доцільність застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та відсутність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, на доводи апелянта про те, що повідомлена підозра за ст. 115 КК України є необґрунтованою, та що в діях ОСОБА_7 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, з посиланням на відсутність доказів його бажання позбавити життя інших осіб, умисел саме на вбивство, можливість позбавлення життя застосованим методом, колегія суддів зазначає, що на даному етапі розслідування кримінального провадження достатньою сукупністю даних підтверджується те, що повідомлена останньому підозра у вчиненні саме інкримінованого злочину є обґрунтованою, крім того, досудове розслідування даного кримінального провадження триває, і встановлення всіх важливих у ньому обставин шляхом проведення необхідних слідчих дій, в тому числі, і проведення експертиз щодо зброї та набоїв, а також кваліфікації тілесних ушкоджень потерпілих, ще не завершено.

Що стосується доводів апелянта про те, що при встановленні ризиків, слідчий суддя, фактично, врахував лише тяжкість покарання, то колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному рішенні знайшло своє відображення те, що при його прийнятті слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 проживає понад 35 років з родиною в м. Суми, є пенсіонером, сусіди знають його як доброзичливу людину, гарного сім`янина, батька та діда, він не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має ряд захворювань, пов`язаних із отриманою мінно-вибуховою травмою під час проходження військової служби у складі діючої армії в період бойових дій в Республіці Афганістан, тобто ті обставини, на які вказує захисник в апеляційній скарзі, однак враховано і те, що на час розгляду клопотання слідчого, доказів на підтвердження того, що тримання підозрюваного під вартою є неможливим, матеріали даного кримінального провадження не містять і таких доказів під час апеляційного перегляду здобуто не було.

Що стосується посилань захисника на те, що є особи, які бажають взяти підозрюваного на поруки та ручаються за його належну процесуальну поведінку, то вони є такими, що не спростовують правильність висновків слідчого судді щодо встановлених ризиків, а фактичні обставини кримінального провадження нівелюють його позитивні характеристики та репутацію.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку, слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Також, колегія суддів зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , який є суспільно небезпечними, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 11 грудня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4