КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3152/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої за ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 29 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, змінити запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - домашній арешт або особисте зобов`язання, або визначити розмір застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що ухвала суду є безпідставною, необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, висунута ОСОБА_8 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України, є необґрунтованою та безпідставною, оскільки інкримінуємі їй дії, вона не вчиняла. Як вважає захисник, жодної обґрунтованої підозри, і як наслідок обвинувачення, ОСОБА_8 не має, оскільки остання не була обізнана із вмістом валізи, в якій при її затриманні виявлено вибухову речовину.

Щодо відсутності обґрунтування наявних ризиків та вагомих доказів про перешкоджання обвинуваченою судовому розгляду кримінального провадження, захисник зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було наведено жодного підтвердженого факту, який би доводив існування ризику ухилення обвинуваченої від правосуддя.

Щодо ризику впливу на свідків, то захисник вважає, що наявність вказаного ризику завжди повинна бути підтверджена даними, що чітко вказують на факти психологічного чи фізичного тиску на свідків, і джерело такого доказу повинно бути безумовним. Зважаючи, що матеріли справи не містять таких доказів щодо випливу ОСОБА_8 на свідків у даному кримінальному провадженні, а прокурором даний ризик недоведений, а є лише формально зазначеним у клопотанні, захисник вважає, що взагалі відсутні підстави вважати про наявність даного ризику.

Також апелянт зазначає, що відсутні будь-які доводи чи докази того, що ОСОБА_8 може будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В ході досудового розслідування та судового розгляду відомості щодо перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню при проведенні першочергових та слідчих дій стороною обвинувачення до матеріалів клопотання не додано та в матеріалах кримінального провадження не містяться.

Таким чином, на переконання захисника, на даний час відсутні допустимі докази, які б обґрунтовували застосування найтяжчого запобіжного заходу, пов`язано з обмеженням права на свободу, відсутні докази неналежної поведінки та ризики перешкоджання виконання завдань кримінального провадження, а тому відсутні жодні перешкоди для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно з ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог закону судом апеляційної інстанції витребувані копія ухвали про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою та копія клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане прокурором під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який просив ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою, або визначити розмір застави; обвинувачену на підтримку доводів апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою; дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва суду перебуває кримінальне провадження № 0000365 від 20 березня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258; ч. 1 ст. 263 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 у виді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні:

- державної зради, тобто, діянні, умисно скоєному громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, шляхом надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану (ч. 2 ст. 111 КК України),

- за попередньою змовою з іншими невстановленими на даний час особами пособництва у вчиненні терористичного акту шляхом незакінченого змаху на вчинення вибуху, які створили небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди, настання інших тяжких наслідків, якщо такі дії були вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, міжнародного ускладнення (ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України),

- незаконному поводженні з вибуховими речовинами, а саме носінні, зберіганні, придбанні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу (ч. 1 ст. 263 КК України).

Прокурор, посилаючись на докази, зібрані під час досудового розслідування, вважає, що обвинувачення є обґрунтованим та доводиться сукупністю наведених доказів.

З огляду на те, що судовий розгляд у справі розпочато, письмові докази не досліджувались, закінчити судовий розгляд в межах дії попередньої ухвали суду про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді триманні під вартою неможливо, прокурор просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки у кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати ризики, встановлені при застосуванні до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, прокурор вказує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, провину визнає частково. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , зумовлено тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченої. Також прокурор вважає, що враховуючи активне ведення бойових дій та збройної агресії рф на території України, діяльність іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених і керованих та фінансованих рф, що зумовлю тимчасову не контрольованість окремих територій України, не виключає можливість переховування обвинуваченої від суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога. Дані про особу обвинуваченої, у т.ч. вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність навичок контрспостереження та конспірації дозволяють їй ефективно переховуватися від суду, у т.ч. за межами України, оскільки остання може безперешкодно перетнути державний кордон України, виїхав за межі держави.

Окрім того, як вказує прокурор, наявний ризик і незаконного впливу на свідків, інших співучасників інкримінованого їй злочину, оскільки, не перебуваючи під вартою, вона матиме можливість обговорювати з іншими невстановленими особами обставини підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, та, усвідомлюючи невідворотність покарання, з великим ступенем ймовірності намагатиметься вплинути на інших учасників кримінального провадження. Окремо прокурор звертає увагу, що обвинуваченій відомі персональні дані, засобі зв`язку та місце проживання свідків у кримінальному провадженні. З огляду на те, що свідки дають викривальні обвинувачену показання, остання особисто, або через сталі зв`язки інших співучасників намагатиметься вплинути на свідків, у т.ч. шляхом залякування чи переконання. Однак, на даній стадії судового розгляду у подальшому запланований допит свідків безпосередньо в суді першої інстанції.

Також, на переконання прокурора, наявні ризики перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_8 обвинувачується, оскільки обвинувачена зможе повідомити невстановлених ще на даний час спільників про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали їй відомі, що унеможливить у подальшому притягнення вказаних осіб до відповідальності. Окрім того, у разі загострення воєнних дій на території України існує ймовірність її сприяння представникам рф у проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню провадженню іншим чином.

На переконання прокурора, інші менш суворі запобіжні заходи не можуть запобігти існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 , думку якого підтримала обвинувачена ОСОБА_8 , просили відмовити у задоволенні клопотання, обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Так, приймаючи рішення про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги стадію судового розгляду, те, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченої переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, які ще судом не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує, що згідно з положеннями ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченій строку тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно обвинуваченої за інкримінованим обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набула статусу обвинуваченої, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині обґрунтованості висунутого обвинувачення. Не вправі давати таку оцінку на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка, як і оцінка доказам, обставинам інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікації дій обвинуваченої може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є непереконливими.

Щодо наявності ризиків, то колегія суддів враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарг захисника, врахував обставини інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, наслідки, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, стадію судового розгляду, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

При цьому колегія суддів вважає, що на даній стадії судового розгляду є допустимим висновок щодо високої ймовірності вчинення обвинуваченою позапроцесуальних дій з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що буде перешкоджати судовому розгляду, у т.ч. незаконному впливу на свідків з метою зміни ними показань, які, як вказав суд в оскаржуваній ухвалі, ще не допитані.

Колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та обставин висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на її користь є реальним.

Також колегія суддів вважає небезпідставним наявність ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення або продовження тих, у вчиненні яких вона обвинувачується, що підтверджується обставинами та характером інкримінованих кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченої, так й інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, їх тяжкість, покарання, яке може бути призначене у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачена може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченої під вартою, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти спробам обвинуваченої забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Доводи захисника про відсутність ризиків колегія суддів вважає непереконливими, з огляду на характер висунутого обвинувачення, стадію судового розгляду, даних про особу обвинуваченої, що знайшло своє відображення у змісті клопотання прокурора, оскільки, на думку колегії суддів, такі спроби не були реалізовані саме у зв`язку з тим, що обвинувачена утримується під вартою та не мала такої можливості.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

При цьому колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 183 КПК України. З огляду на те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування на даному етапі судового розгляду щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі прийняв рішення з урахуванням встановлених та з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, обґрунтовано продовжив обвинуваченій строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для скасування ухвали колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 29 січня 2026 року, включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4