Провадження №11-кп/801/87/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Республіка Узбекистан, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше засудженого:

28.02.2005 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік;

10.08.2005 року вироком Приазовського районного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення воді, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік;

31.03.2006 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі;

04.11.2010 року вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч. 2 ст. 186 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

08.06.2011 року вироком Замостянського районного суду м. Вінниці за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до шести років позбавлення волі;

23.11.2016 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі, 05.10.2018 року звільненого умовно-достроково з невідбутим строком один рік шістнадцять днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 12.10.2022 року до моменту його звільнення з ВУВП № 1 у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - заставу.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі п`ятсот чотирнадцять гривень 83 копійки на користь держави.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2024 року на велосипед.

Заставу, внесену відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 року в сумі сто двадцять одна тисяча сто двадцять гривень визначено повернути заставодавцю, після набрання вироком суду законної сили та фактичного затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду.

Вирішено питання з речовим доказом.

установив:

12.12.2021 року о 19:34 год. ОСОБА_8 зайшов до приміщення під`їзду багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де при вході побачив велосипед марки «Shimano» синьо-жовтого кольору, який належить ОСОБА_10 . У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення даного велосипеда.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливим мотивом та метою, ОСОБА_8 шляхом вільного доступу викрав велосипед марки «Shimano», синьо-жовтого кольору та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Відповідно до висновку експертизи № 8850/21-21 від 21.12.2021 року, вартість вищевказаного велосипеду становить 2915 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав потерплій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2915 грн.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2025 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Республіка Узбекистан, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше засудженого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 12.10.2022 року до моменту його звільнення з ВУВП № 1 у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній - заставу.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі п`ятсот чотирнадцять гривень 83 копійки на користь держави.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2024 року на велосипед.

Заставу, внесену відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 року в сумі сто двадцять одна тисяча сто двадцять гривень визначено повернути заставодавцю, після набрання вироком суду законної сили та фактичного затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду.

Вирішено питання з речовим доказом.

Не погодившись з постановленим вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його винуватості, вважає, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2025 підлягає зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України.

Просить вважати ОСОБА_11 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; виключити із резолютивної частини вироку вказівку про зарахування ОСОБА_8 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 12.10.2022 до моменту його звільнення з ВУВП № 1 у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; доповнити резолютивну частину вироку про зарахування ОСОБА_8 в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення у співвідношенні 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, а саме з моменту затримання (24.06.2022) до моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави (04.04.2024).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку прийшов до висновку, що у кримінальному провадженні № 0001022 до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід лише з моменту об`єднання цього кримінального провадження з кримінальним провадженням № 0000582. Таким чином, ОСОБА_8 слід зарахувати в строк відбування покарання термін перебування під вартою з моменту об`єднання кримінальних проваджень № 0001022 та № 0000582, тобто з 12.10.2022, до моменту його звільнення з ВУВП № 1 у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024.

Разом з тим, згідно з вимогами кримінального закону у разі засудження до позбавлення волі попереднє ув`язнення повинно зараховуватися судом у строк покарання з моменту затримання, тобто у даному випадку з 24.06.2022.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, просить зменшити йому покарання, зазначає, що 1 рік, 9 місяців і 11 днів достатньо важке покарання для нього за вчинений ним злочин.

Апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 мотивував тим, що 12.12.2021 року ним було скоєно крадіжку велосипеда марки «Shimano» з під?їзду багатоповерхівки, який належить ОСОБА_10 . Того ж дня він повернув велосипед працівникам поліції. Таким чином потерпілій не нанесено жодної матеріальної шкоди, зазначає, що потерпіла ОСОБА_10 не має щодо ного жодних матеріальних чи моральних претензій. Зазначає, що ним вже відбуто 1 (один) рік, 9 (дев`ять) місяців і 11 (одинадцять) днів у СІЗО м. Вінниці до моменту внесення застави. Також просить взяти суд до уваги те, що він має серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме захворювання гепатитом С, перебуває на обліку в Гепатоцентрі м. Вінниці та потребує спеціалізованого лікування, яке не зможе отримати у місцях позбавлення волі. Просить взяти до уваги, що має батьків похилого віку, які потребують його підтримки та допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та просив її задовольнити, підтримав доводи апеляційної скарги прокурора частково та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив змінити вирок в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення при зазначених вище обставинах визнав повністю, надав суду наступні показання. У 2021 році він працював на рубці дров. Того вечора він повертався з роботи додому. По дорозі він зайшов до знайомих, побув там деякий час та вирішив йти додому. В цей час надворі був сильний дощ. Він помітив в під`їзді чийсь велосипед, взяв його без дозволу та поїхав на ньому додому. Десь через 20 хвилин до нього приїхали працівники поліції та вилучили в нього викрадений велосипед. Повністю погоджується з обставинами, які описані в обвинувальному акті, розуміє, що скоїв злочин. У скоєному розкаюється.

В судовому засіданні в суді першої інстанції були досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- витяг з ЄРДР;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_10 просить вжити заходи до невідомої особи, яка 12.12.2021 року близько 19:30 год. таємно викрала її велосипед;

- висновок експерта № 8850/21-21 від 21.12.2021 року, відповідно до якого вартість велосипеду марки «Shimano» становить 2915 грн.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що з`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена повторно.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо дотримуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарань, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

ЄСПЛ у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та «Фрізан проти росії» (рішення від 24 березня2005 року) указав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, зокрема при визначенні виду та міри покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання. Зокрема судом враховано, що ОСОБА_8 раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд вважає повне визнання вини, щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Враховуючи, висновки досудової доповіді відносно ОСОБА_8 та те, що останній неодноразово, систематично притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, після відбуття покарання скоїв новий умисний корисливий злочин в період непогашеної судимості, суд першої інстанції вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 не можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Таким чином Вінницьким міським судом Вінницької області від 22.09.2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на наведені вище мотиви, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Щодо доводів прокурора про те, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2025 підлягає зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, однак, при призначенні покарання невірно зазначив у резолютивній частині вироку про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Відповідно до положення ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 374 КПК України визначено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001022, в рамках якого ОСОБА_8 обвинувачувався за ч. 2 ст. 185 КК України, до ОСОБА_8 не було застосовано жодного запобіжного заходу. Разом з тим, під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000582, в якому ОСОБА_8 обвинувачувався за ч. 4 ст. 185 КК України, останнього 24.06.2022 затримано в порядку ст. 208 КПК України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції кримінальні провадження № 0001022 та № 0000582 були об`єднані 12.10.2022, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжувався в об`єднаному кримінальному проваджені до моменту внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти. В подальшому, ухвалою суду кримінальне провадження № 0000582 було закрите у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправна діяльність.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку прийшов до висновку, що у кримінальному провадженні № 0001022 до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід лише з моменту об`єднання цього кримінального провадження з кримінальним провадженням № 0000582. Таким чином, ОСОБА_8 слід зарахувати в строк відбування покарання термін перебування під вартою з моменту об`єднання кримінальних проваджень № 0001022 та № 0000582, тобто з 12.10.2022, до моменту його звільнення з ВУВП № 1 у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024.

Разом з тим, за загальними вимогами кримінального закону у разі засудження до позбавлення волі попереднє ув`язнення повинно зараховуватися судом у строк покарання з моменту затримання особи, тобто у даному випадку з 24.06.2022.

Зважаючи на зазначене колегія Вінницького апеляційного суду вважає, що Вінницький міський суд Вінницької області невірно зазначив у резолютивній частині вироку про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2025 року, відносно ОСОБА_8 необхідно змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, а саме зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з моменту затримання 24.06.2022 року до моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024 року, відповідно задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2025 року, відносно ОСОБА_8 змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання через неплавильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

Виключити із резолютивної частини вироку вказівку про зарахування ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 12.10.2022 року до моменту його звільнення з ВУВП № 1 у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з моменту затримання 24.06.2022 року до моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави 04.04.2024 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4