Справа № 216/7622/25
провадження 1-кп/216/753/25
УХВАЛА

іменем України

(повний текст)

27 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у кримінальному провадженні № 0001725 від 13.08.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001725 від 13.08.2025 року стосовно ОСОБА_5 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 5 ст. 407 КК України.

27 листопада 2025 року від прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 надійшло клопотання, у якому він просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому просить суд не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та злочину, вчиненого із застосуванням насильства до потерпілого.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Криворізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону підтримується публічне обвинувачення у кримінальному проваджені № 0001725 від 13.08.2025 року стосовно ОСОБА_5 обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді старшого навідника кулеметного взводу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 07.05.2025 був направлений на лікування до КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» ПМР, розташованого в м. Павлоград Дніпропетровської області. Надалі ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 23.05.2025 покинув місце проходження лікування в КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» ПМР, розташованого в м. Павлоград Дніпропетровської області, та 26.06.2025 без поважних причин не прибув до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованому у АДРЕСА_1 , командуванню про причини свого неприбуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 13.08.2025 о 21:15 годині був затриманий працівниками правоохоронних органів у м. Кривий Ріг за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за ознаками заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, під час затримання останній повідомив правоохоронні органи про факт самовільного залишення ним військової частини, тим самим припинив вчинення кримінального правопорушення, проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України: нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, 13.08.2025 приблизно о 18:20 годин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до гарнізонного будинку офіцерів відділення Військової служби правопорядку (далі - ВСП) військової частини НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 (місце тимчасового тримання військовослужбовців, що самовільно залишили військову частину), де через огорожу спілкувався зі своїм знайомим військовослужбовцем ОСОБА_7 , який там утримувався за самовільне залишення військової частини.

Під час спілкування з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 побачив на території даного будинку офіцерів раніше йому незнайомого військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на посаді старшого стрільця 1-ї групи охорони та патрульно-постової служби 1-го взводу охорони та патрульно-постової служби 1-ї роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 , з яким затіяв сварку з приводу нібито неправильного несення служби, розуміючи, що ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу, що визначено ст. 1 ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» від 07.03.2002, який виконує свої службові обов`язки на території вказаного гарнізонного будинку офіцерів.

Після цього, ОСОБА_5 на вимогу ОСОБА_4 , який представився йому працівником ВСП Збройних сил України, та на прохання свого знайомого ОСОБА_7 припинив сварку та пішов звідти.

Цього ж вечора, 13.08.2025 приблизно о 18:40 годин ОСОБА_5 перебуваючи поблизу магазину «Делві», розташованого за адресою: мікрорайон Військове містечко-35/1Б в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, знову побачив ОСОБА_4 , який виконуючи покладені на нього службові обов`язки супроводжував військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до приміщення зазначеного магазину для здійснення покупок.

Відразу ж після цього, ОСОБА_5 достеменно знаючи що військовослужбовець ОСОБА_4 є працівником правоохоронного органу військовослужбовцем ВСП у ЗСУ, який перебував при виконання покладених на нього службових обов`язків з супроводу військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, підійшов до потерпілого ОСОБА_4 біля входу до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: мікрорайон Військове містечко-35, 1Б в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням покладених на нього службових обов`язків, приблизно о 18:40 годин 13.08.2025 умисно завдав працівнику правоохоронного органу військовослужбовцю ВСП у ЗСУ ОСОБА_4 , який намагався чинити активний опір, завдаючи удари у відповідь, не менше 3 ударів обома кулаками в область обличчя.

Від отриманих ударів, потерпілий ОСОБА_4 втратив рівновагу та впав колінами на землю, а ОСОБА_5 , обступивши його зі спини, умисно завдав потерпілому не менше 5 ударів обома кулаками в потиличну ділянку голови.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_5 , працівнику правоохоронного органу старшому стрільцю 1-ї групи охорони та патрульно-постової служби 1-го взводу охорони та патрульно-постової служби 1-ї роти Військової служби правопорядку військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: перелом кісток носу із задовільним стоянням уламків, забійна рана на спинці носа ліворуч, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, понад 6 діб, але не більше 3-х тижнів.

Умисні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Прокурор зазначає, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та жодним чином не зменшились.

24.09.2025 ухвалою слідчого судді Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою строком до 12.10.2025 включно, вподальшому ухвалою суду було продовжено ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.12.2025 року.

Прокурор посилається на збереження на теперішній час ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, тому з метою запобігання вищезазначеним ризикам, прокурор просив не визначати розмір застави.

Посилаючись на викладене, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просив продовжити щодо останнього дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити, зауважив про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Потерпілий не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, просив обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

3. Мотиви та оцінка суду.

3.1. Підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

3.2. Набуття статусу обвинуваченого

Запобіжні заходи на стадії судового розгляду можуть застосовуватися лише до обвинуваченого.

За змістом ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу .

Як було зазначено вище, в провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001725 від 13.08.2025 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 345 КК України, яке згідно штампу було передане до суду 26 вересня 2025 року.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 набув статус обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про продовження дії запобіжного заходу.

Разом з тим, суд зауважує, що на даній стадії провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Оцінку законності отримання доказів стороною обвинувачення має надати суд першої інстанції за результатами судового провадження, оцінивши всі докази як окремо так і в їх сукупності

3.3. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (частина 1статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення обвинуваченим дій передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1статті 177 КПК.

3.3.1. Ризик переховування від суду

Ризик переховування від суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести.

При цьому, суд при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_5 можливості переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, який не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, отже не має достатньо стійких соціальних зв`язків.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, ступінь соціальних зв`язків, які не є міцними, суд приходить до висновку про існування ризику переховування від суду.

3.3.2. Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Суд вважає, що оскільки обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілого та свідіків, вказане свідчить про реальну можливість вчинення спроб неправомірного впливу на останніх з метою надання необхідних обвинуваченому показів в майбутньому, враховуючи вимоги ст. 23 КПК України.

3.3.3 Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, суд вважає його не доведеним, оскільки обвинувачуваний відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий.

3.4. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчинені інкримінованих йому кримінальний правопорушень у виді позбавленням волі на строк до 10 років;

- сімейний стан обвинуваченого, який не перебуває у зареєстрованому шлюбі, утриманців не має;

- репутацію обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, який на думку суду є помірним.

3.5. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу

На переконання суду, установлені судом ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, може негативно відобразитися на здійсненні об`єктивного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених судом обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинуваченого, застосування домашнього арешту та застави, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки останній, володіючи засобами зв`язку зможе впливати на петерпілого та свідків, а також переховуватись від суду.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом обвинуваченого до технічних засобів комунікації та не може повною мірою виключити ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки не передбачає цілодобового контролю за місцем перебування обвинувачуваного, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях в яких він обвинувачується, є досить великим. Окрім того суд звертає увагу на те, що обвинуваченим були порушені умови раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі ОСОБА_5 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, окрім того, жодна особа не звернулась до суду із письмовим зобов`язанням про те, що вони поручаються за виконання обвинувачуваним покладених на нього обов`язків.

Зазначені обставини та ризики підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, а вищевказані обставини виправдовують продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням особистих характеристик, суд приходить висновку, що відносно обвинуваченого слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судом не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, суд враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, стадію розгляду кримінального провадження, а тому вважає за доцільне продовжити строк дії тримання під вартою на 60 днів, а саме до 24 січня 2026 року.

3.6. Застосування альтернативного запобіжного заходу

Відповідно до ч. 3ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За приписами п. 1 ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

При цьому вказана норма не є імперативною, а лише надає право суду не визначати розмір застави та вимагає обґрунтування такого рішення з огляду на фактично встановлені обставини.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину пов`язаного із застосуванням насильства до потерпілого, встановлені ризики, особу обвинуваченого, суд вважає, недоцільним визначати заставу, оскільки, на думку суду, на даному етапі судового розгляду вона не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

3.7. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням наведених обставин та наведених прокурором доводів, що свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_5 дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд дійшов до висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підстав для задоволення клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 177, 178, 182-184, 193-197, 211, 309, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 5 ст. 407 КК України, у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 24 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 28.11.2025 року о 14 год. 40 хв.

Суддя ОСОБА_11