№ 755/4252/25
№ 1-кп/755/892/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УК Р А Ї Н И

"03" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника власника майна, власника майна ОСОБА_9 про скасування арешту майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 04.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 04.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у межах якого надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 та власника майна ОСОБА_9 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року, а саме на: транспортний засіб NISSAN X-TRAIL, НОМЕР КУЗОВА НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль BMW X5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 . Зокрема, власник майна свої клопотання мотивує тим, що майно вилучено та накладено арешт незаконно, необґрунтовано, а ухвала суду № 761/14336/24 містить суперечності, зокрема - у резолютивній частині ухвали рішенням Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на NISSAN X-TRAIL, а в повному тексті даної ухвали накладено арешт на інший автомобіль БМВ Х-5, тобто, у повному тексті цієї ухвали не міститься жодного слова про NISSAN X-TRAIL, а такі суттєві протиріччя в ухвалі є підставою для скасування арешту з майна і невідповідність рішення суду резолютивної частини від рішення, проголошеного в судовому засіданні, резолютивної частини повного рішення - це є істотне порушення закону, що привело до невизначеності предмета арешту і порушено право на апеляційне оскарження, тому що не зрозуміло, який із двох автомобілів є предметом апеляційного оскарження. Зокрема, під час проведення досудового розслідування сторона обвинувачення умисно визнала як транспортний засіб NISSAN X-TRAIL, НОМЕР КУЗОВА НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1 , так і BMW X5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , речовими доказами за відсутності на те підстав, оскільки обидва транспортні засоби не використовувалися як знаряддя злочину, прокурор ніяких доказів не надав, що дані автомобілі належать ОСОБА_10 на праві власності, слідчих дій з ними не проводилось, тобто, вони не є знаряддям злочину, на них ніяких злочинів не скоювали. ОСОБА_9 вважає, що вона, як власниця майна, не є фігурантом кримінальної справи, такі арешти грубо порушують її права, так як з ОСОБА_8 , вони розлучені з 2017 року, а автомобіль BMW X5, взагалі з 2017 року знаходився у гаражі зі зламаним двигуном за адресою АДРЕСА_1 , де його вилучили, що вказує, що він був у несправному стані і не міг використовуватись як знаряддя злочину та бути речовим доказом. Автомобіль NISSAN придбано в 2016 році з автосалону ОСОБА_11 , після чого, ОСОБА_9 придбала його в 2023 році, а автомобіль BMW придбано в 2017 році з автосалону ОСОБА_12 , після чого, вона його придбала у 2022 році, а з ОСОБА_8 , вони розлучені з 2017 року, тобто, ОСОБА_8 не має ніякого відношення до автомобілів, так як вони не куплені за гроші, здобуті злочинним шляхом, а прокуратурою не доведено, що на цих автомобілях вчинялися злочини та не надано доказів, що вони належать ОСОБА_8 на праві власності чи були у нього у користуванні.

У судовому засіданні ОСОБА_9 свої клопотання підтримала у повному обсязі, зазначивши, що вона є власником двох автомобілів, ОСОБА_8 ніякого відношення до них немає, так як вони розлучені з 2017 року і це майно не здобуте злочинним шляхом, а арешти накладено необгруновано, прокурором не надано будь-яких доказів, що на момент вилучення автомобілів вони з ОСОБА_8 проживали однією сім`єю, що це спільно нажите майно, ОСОБА_8 не вчиняв на автомобілях кримінальні правопорушення та вони безпідставно визнані речовими доказами, тому, прохала клопотання задовольнити та скасувати накладений арешт.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання та зазначив, що у розумінні ст. 98 КПК України, автомобілі не відповідають критеріям речових доказів, в ухвалах відсутня мета накладення арешту, не зазначено чи є вони знаряддям злочину, чи містять сліди злочину, тому відсутні підстави, які надають право для накладення арешту, а також не зрозуміло яким чином причетна власниця майна до кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 клопотання підтримав повністю та зазначив, що з ОСОБА_9 вони розлучені з 2017 року, а автомобіль марки «Nissan» ніколи не належав йому та на ньому кримінальні правопорушення не вчинялись, а автомобіль марки «BMW взагалі був у несправному стані та ні в одному автомобілі не було знайдено нічого протизаконного. Злочинів на автомобілях не вчинялось, у них нічого не зберігалось, автомобіль марки «BMW» наразі в жахливому стані, його неналежно зберігають, зокрема, навіть у разі призначення судом конфіскації, то, автомобілі не зможуть конфіскувати, оскільки, вони йому не належать та будь-яких слідів, як речові докази автомобілі не містять, тому підстав для продовження арешту немає.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що підставою накладення арешту на транспортні засоби BMW Х5, НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 та Nissan X-Trail, НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , які зареєстрований на приватної власності за ОСОБА_9 , стали фактичні дані, отримані в ході досудового розслідування, які свідчили, що вказані транспортні засоби перебували у користуванні і під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , що підтверджується матеріалами кримінального провадженні і показання ми свідків. Так, на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчим СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві винесено постанови про визнання речовими доказами зазначених вище транспортних засобів. Вказані автомобілі також були місцем зберігання документів та інших речей, що є доказами та підтверджують обставини вчинення даних кримінальних правопорушень. Відповідно до ст. 171 КПК України, арешт майна, окрім іншого, також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Кримінальний процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, за наявності яких суд може встановити такі підстави, однак логічне тлумачення відповідної норми свідчить, що перевіряючи наявність першої підстави, суд повинен врахувати обставини, які існували на час накладення арешту , а наявність другої - з огляду на існуючі обставини на час розгляду клопотання про скасування арешту майна. Така підстава як необґрунтованість накладеного арешту не передбачає оцінку та перегляд по суті постановленого судового рішення про накладення арешту. Кримінальний процесуальний кодекс України визначає процедуру такого перегляду - виключно в апеляційному порядку. У протилежному випадку, це становило би порушення принципу остаточності судового рішення «resjudicata». Обґрунтованість накладеного арешту може бути оцінена виключно з урахуванням обставин та доводів, які з тих чи інших причин не були предметом оцінки під час накладення арешту. При цьому, відповідно до засади диспозитивності, суд має виходити тільки із тих обставин, на які посилаються учасники провадження. Саме на особу, яка звернулася із клопотанням про скасування арешту покладається обов`язок довести те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Практично всі доводи, які наводяться на обґрунтування поданих клопотань про скасування арешту майна, були предметом оцінки слідчого судді під час вирішення питання арешту такого майна. Тобто фактично, зараз просять суд переглянути по суті ухвалу слідчого судді про накладення арешту та заново оцінити відповідні доводи, що суперечить кримінальному процесуальному законодавству. Зокрема, у клопотаннях не зазначено як підставу для скасування арешту майна, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення відпала потреба, тому, з огляду на положення ст. 26 КПК України, суд не може надавати оцінку наявності чи відсутності такої підстави. Разом із цим, існує необхідність з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами у порядку статей 347-363 КПК України, що в силу положень КПК України є неможливим на стадії підготовчого судового провадження, з огляду на що, прокурор вважає, що такі скарги та заперечення підлягають долученню до матеріалів судового провадження з;| наданням їм відповідної оцінки на відповідній стадії судового провадження. При цьому, прокурор зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. Тобто, аналізуючи доводи клопотань про скасування арешту майна, можна дійти до висновку, що підстави, на які посилається сторона, не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки за встановлених обставин, застосований захід забезпечення кримінального провадження відповідає його завданням та меті. Зокрема, прокурор зазначила, що ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва щодо накладення арешту на вказані вище автомобілі були предметом перегляду в апеляційній інстанції та, відповідно до ухвал Київського апеляційного суду залишені без змін, які прохала долучити до матеріалів.

Суд, вивчивши клопотання та додані до них матеріали, вислухавши пояснення учасників судового провадження, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно із ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.

Так, згідно зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвал Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року накладено арешт на транспортний засіб NISSAN X-TRAIL, НОМЕР КУЗОВА НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль BMW X5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 04.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Так, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Так, у даному випадку, задовольняючи клопотання, яке було внесене в межах цього кримінального провадження про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя обґрунтовував таку необхідність, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурором надано постанови старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 від 13 квітня 2024 року, відповідно до яких, транспортний засіб NISSAN X-TRAIL, НОМЕР КУЗОВА НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль BMW X5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 визнано речовими доками і даному кримінальному провадженні.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тобто, всі твердження ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо непричетності вказаних вище автомобілів до даного кримінального провадження, а також, що вони не несуть на собі сліди злочинів та безпідставно визнані речовими доказами, підлягають дослідженню у ході судового розгляду. щодо Твердження ОСОБА_5 , що вона є добросовісним набувачем арештованого автомобіля, а також законність набуття нею транспортного засобу, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене, суд на даній стадії розгляду кримінального провадження, не вбачає підстави для скасування ухвал слідчого судді,

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 132, 170-174, 369-372, 376, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотань представника власника майна ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_9 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2024 року, а саме на: транспортний засіб NISSAN X-TRAIL, НОМЕР КУЗОВА НОМЕР_4, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль BMW X5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 04.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя