справа № 179/2168/25
провадження № 1-кп/179/67/26
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

26 січня 2026 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 28.11.2025 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період на посаді стрілець-снайпер 3 парашутно - десантної роти 1 парашутно - десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, згідно ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.01.2026.

Станом на сьогоднішній день є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризики, враховані під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 не змінилися і продовжують існувати.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, наведені прокурором, є необґрунтованими та недоведеними, тому до обвинуваченого ОСОБА_4 потрібно застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, обвинуваченому вже вручений обвинувальний акт, а тому, на думку суду, та з огляду на стадію кримінального провадження не можуть підлягати окремому вирішенню питання щодо оцінки доказів, з огляду на їх належність, допустимість та достатність для визнання обвинуваченого винуватим або невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, але підлягають оцінці характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01.12.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.01.2026.

Так, суд враховує, що ОСОБА_4 висунуто обвинувачення за ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем ЗСУ.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що прокурором доведено в судовому засіданні, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, він дійсно може переховуватися від суду, оскільки наслідки та ризик втечі ним можуть бути визнані менш небезпечними ніж можливе покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим.

ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному залишенні військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, до військової частини не повертався, поки не був затриманий співробітниками правоохоронних органів, що дає підстави стверджувати про можливість переховування його від суду.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Також суд враховує, що на даний час існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, адже обвинувачений отримав копію обвинувального акту та копію реєстру досудового розслідування, зі змісту яких можливо визначити анкетні дані свідків та в подальшому обвинувачений може впливати на них.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження вже розпочато, свідки у справі не допитані, а тому обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.

Також суд враховує, що у судовому засіданні прокурором доведено, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, продовжував протягом тривалого часу ухилятися від виконання свого обов`язку, як військовослужбовець, а тому може і далі продовжувати свої злочинні дії, тому суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

З огляду на характер інкримінованого злочину, який вчинено в умовах воєнного стану проти порядку несення військової служби, що свідчить про особливе зухвале відношення ОСОБА_4 до діючого порядку, з урахування тяжкості скоєного, суд вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може продовжити протиправну діяльність.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним вище ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою, суд вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Суд зважає на те, що у відповідності до п. 5 ч. 1 та ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні передбаченого ст. 407 КК злочину, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу у встановленому законом порядку суд не вбачає.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Таким чином, з врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його стану здоров`я, віку, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим ст. 177 КПК України, зазначеним вище, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на шістдесят днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 178, 177 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання в умовах Державної установи «Дніпропетровської установа виконання покарань № 4», на 60 днів, тобто до 26.03.2026 включно.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпропетровської установа виконання покарань № 4».

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дати її оголошення, або з дати отримання обвинуваченою копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1