УХВАЛА

12 листопада 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.12.2024 (справа № 761/45141/24) у кримінальному провадженні № 0001079, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2025,

установив:

Через канцелярію суду Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід. № 114351) клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.12.2024 (справа № 761/45141/24) у кримінальному провадженні № 0001079, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2025.

В обґрунтування поданого клопотання, заявник зазначив, що 09.12.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва накладено арешт на майно, що вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Захисник зазначає, що усі необхідні слідчі (процесуальні) дії з арештованим майном проведено в повному обсязі, досудове розслідування завершено та стороні захисту надано доступ до матеріалів, тому, на думку адвоката, у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення, як арешт майна, відпала потреба, а продовження його дії необґрунтовано обмежує права власника майна. На теперішній час вилучені електронні пристрої не мають самостійного значення для кримінального провадження, оскільки всі відомості, що могли бути використані як докази, вже вилучено, досліджено та збережено в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, адвокат просить слідчого суддю скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 761/45141/24.

Згідно протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 03.11.2025 скаргу розподілено на слідчого суддю ОСОБА_1 04.11.2025 клопотання передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

Заявник - адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , у судовому засіданні підтримав доводи клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти скасування арешту на майно та просив відмовити у задоволенні клопотання адвоката.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про таке.

Як убачається із наданих матеріалів клопотання, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001079 від 15.10.2025 у тому числі за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.12.2024 (справа № 761/45141/24) накладено арешт на майно, що вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

16.10.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено та надано стороні захисту доступ до матеріалів досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Зазначена процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту майна.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Слідчий суддя зазначає, що арешт на майно, яке є предметом клопотання, накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, а з урахуванням особливостей кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що такий арешт є доцільним, у тому числі і на цей момент.

Викладена фабула кримінального провадження у сукупності з дослідженими матеріалами справи, свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що матеріали клопотання не містять достатнього документального підтвердження, що арешт накладено необґрунтовано або відпала в ньому потреба.

Слід зазначити, що із досліджених в судовому засіданні матеріалів вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Тобто досудове розслідування на час розгляду клопотання не закінчено у встановленому законом порядку, а тому на переконання слідчого судді скасування заходу забезпечення може призвести до втрати речових доказів, що в свою чергу зашкодить меті кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що заявником не доведено, що потреба у застосуванні арешту відпала, оскільки арешт накладено 09.12.2024 з метою забезпечення збереження речових доказів. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань матеріали, з урахуванням вищенаведеного, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 98, 174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.12.2024 (справа № 761/45141/24) у кримінальному провадженні № 0001079, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6