Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/1795/2025 Справа № 641/8554/25
УХВАЛА
21 листопада 2025 року Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
До Слобідського районного суду м. Харкова надійшло вищевказане клопотання.
Процесуальне керівництво здійснюється Слобідською окружною прокуратурою м.Харкова.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 маючи умисел на збут вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року,
діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування-день, час і місце, але не пізніше 26.03.2025 та при невстановлених обставинах, придбав нітроцелюлозний (бездимний) порох, який почав зберігати за місцем свого мешкання.
В подальшому, ОСОБА_5 , діючи в супереч наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, не маючи передбаченим законом дозволу на збут вибухових речовин, розмістив оголошення на сайті «REIBERT info», попередньо створивши особистий кабінет, зареєструвавшись під нікнейном (псевдонімом) «мухобой», стосовно продажу вибухової речовини.
Після цього, ОСОБА_5 , 26.03.2025 у відповідь на раніше розміщене ним оголошення отримав повідомлення в особистий кабінет на сайті «REIBERT info» від ОСОБА_8 щодо придбання останнім вибухової речовини - пороху. Після обговорення умов та досягнення домовленості з ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут вибухової речовини, 26.03.2025 ОСОБА_5 отримав від останнього грошові кошти в сумі 6030,15 грн., на картковий банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_5 в АТ «ПриватБанк» в рахунок оплати за раніше обумовлений збут йому вибухової речовини - пороху.
Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у незаконному збуті вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, тобто у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 маючи умисел на збут вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у невстановлені під час досудового розслідування-день, час і місце, але не пізніше 09.05.2025 та при невстановлених обставинах, придбав нітроцелюлозний (бездимний) порох, який почав зберігати за місцем свого мешкання.
В подальшому, ОСОБА_5 , діючи в супереч наведених вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, не маючи передбаченим законом дозволу на збут вибухових речовин, розмістив оголошення на сайті «REIBERT info», попередньо створивши особистий кабінет, зареєструвавшись під нікнейном (псевдонімом) «мухобой», стосовно продажу вибухової речовини.
Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у незаконному збуті вибухової речовини без передбаченого законом дозволу, тобто у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали подане клопотання, просили його задовольнити, посилаючись на існування ризиків.
Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував проти задоволення даного клопотання, але просив суд визначити час нічого домашнього арешту з часу комендантської години.
21.11.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Надані стороною кримінального провадження докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри за ч.1 ст. 263 КК України, а саме: протоколами обшуків від 20.11.2025, висновками експертиз за № СЕ-19/105-25/3347-ФХВР від 09.04.2025 року та№ СЕ-19/105-25/4864-ФХВР від 21.05.2025, та іншими доказами, які маються в матеріалах клопотання.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1ст. 194 КПК України).
Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є джерелом права.
Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою ЄСПЛ.
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому, факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.263 КК України за викладених у клопотанні обставин.
А тому, вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.
Слідчий суддя станом на теперішній час враховує наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що обґрунтовуються суворістю можливого покарання за кримінальне правопорушення, яке інкримінується йому, обставинами вчиненого, даними по його особистості.
Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.
А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.
При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Слідчий суддя враховує всі дані по особі підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для обрання запобіжного заходу має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Запобіжний захід може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, характер та його тяжкість, даних про особу підозрюваного, сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт, для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
За таких підстав, слідчий суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід обрати запобіжний захід підозрюваному в межах заявленого клопотання та повноважень слідчого судді з даного питання, саме у вигляді домашнього арешту в нічний час, і саме цей запобіжний захід є найбільш сприятливий, з врахуванням всіх обставин справи, та забезпечений не порушувати інтереси як держави, так і учасників справи.
Таким чином, спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, який заявлений у клопотанні, для зміни часу домашнього арешту суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в період часу з 21:00до 07:00 години наступного дня за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 21.01.2026року, але у межах строку досудового розслідування та покласти на підозрюваного обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21 годин 00 хвилин до 07 годин 00 хвилин наступного дня, за виключенням випадків прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога», чи перебування у безпечному місці під час оголошення сирени «Повітряна тривога»; здати для зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон при його наявності.
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на працівників ВП № 2 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області.
Встановити строк дії ухвали до 21.01.2026 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1