Номер провадження: 11-сс/813/207/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кісниця Крижопільського району Вінницької області, громадянину України, раніше не судимому, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, маючого на утриманні 2-х дітей, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді молодшого інспектора ІІ категорії відділу режиму і охорони Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», у спеціальному званні «молодший сержант внутрішньої служби»,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001065 від 01.07.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.02.2026 року з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 242 240,00 гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), які обґрунтовують повідомлену підозру та є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

пред`явлена підозра необґрунтована, кваліфікація злочину не відповідає наявним доказам у даному кримінальному провадженні;

не встановлені та не допитані особи, що передавали ОСОБА_8 та особи, яким ОСОБА_8 збував наркотичні засоби;

ризики заявлені слідчим у клопотанні не підтверджені, з моменту початку досудового розслідування та до 18 грудня підозрюваний на першу вимогу вчасно з`являвся до слідчого та прокурора;

суд не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного, а саме того, що ОСОБА_8 є учасником бойових дій, має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя не дотримався вимог ст.ст. 177, 183 КПК України, з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що Другим СВ (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001065 від 01.07.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

12.12.2025 року ОСОБА_8 було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України за наступних обставин.

Так, за версією органу досудового розслідування ОСОБА_8 , працюючи на посаді молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони ДУ «Одеський слідчий ізолятор», будучи зобов`язаним відповідно до вимог Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та інших Законів і нормативно-правових актів, забезпечувати правопорядок, додержуватись вимог режиму, правил внутрішнього трудового розпорядку в Одеському слідчому ізоляторі, у невстановлений досудовим розслідуванням час у липні 2024 року від невстановленої слідством особи через службу таксі, отримав посилку з двома пакунками наркотичного засобу обіг якого обмежено канабісом, масою у висушеному стані 18,67 та 14,53 грамів (загальною масою 33,2 грамів), який у подальшому з корисливих мотивів а саме отримання грошової винагороди у розмірі 1000 гривень, маючи умисел на зберігання з метою збуту наркотичного засобу у місця позбавлення волі, а саме на території Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога 11), при собі переніс та зберігав за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свої умисні дії, маючи прямий умисел, з метою збуту наркотичного засобу обіг якого обмежено канабісу, масою у висушеному стані 18,67 та 14,53 грамів (загальною масою 33,2 грамів), особам, які тримаються під вартою в «Одеському слідчому ізоляторі», ОСОБА_8 перебуваючи за місцем свого мешкання, помістив два пакунки наркотичного засобу обіг якого обмежено канабісом, масою у висушеному стані 18,67 та 14,53 грамів (загальною масою 33,2 грамів) у полімерний пакет рожевого кольору за пояс штанів в частині попереку, притиснувши його ременем.

В подальшому, будучи призначеним старшим групи на чергування по нагляду за засудженими Одеського слідчого ізолятору з 09.00 години 01.07.2024 до 09 години 02.07.2024 відповідно до наказу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» від 28.06.2024 № 5/3-182 дск «Про забезпечення охорони та нагляду на добу», ОСОБА_8 переніс при собі і проніс на територію Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», за адресою: вул. Люстдорфська дорога, 11, м. Одеса, два пакунки наркотичного засобу обіг якого обмежено канабісом, масою у висушеному стані 18,67 та 14,53 грамів (загальною масою 33,2 грамів).

Приблизно о 08 годині 12 хвилин 01.07.2024, пронісши зазначені два пакунки наркотичного засобу обіг якого обмежено канабісом, масою у висушеному стані 18,67 та 14,53 грамів (загальною масою 33,2 грамів), на територію Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» з метою подальшого збуту невстановленим слідством особам, які тримаються в зазначеній державній установі, ОСОБА_8 викрито старшим оперуповноваженим оперативного відділу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» під час особистого огляду та догляду особистих речей у приміщенні КПП № 2, де знаходиться кімната для огляду працівників Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» та відвідувачів, який проведено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 1769/5 України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» згідно пункту 5.1. Глава 5, Розділ 4 та пункту 7.5. глави 7 Наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013 № 460/5 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України».

Зазначений наркотичний засіб включено до списку № 1 таблиці № ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.2002 року № 1890 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» обіг якого обмежено.

Вказані дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту наркотичного засобу у місця позбавлення волі.

При розгляді вказаного клопотання, слідчим суддею, на обґрунтування підозри у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України відносно ОСОБА_8 , були досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме: повідомлення ДУ «Одеський слідчий ізолятор» про виявлення у ОСОБА_8 ймовірно наркотичних засобів від 01.07.2025; протокол огляду місця події від 01.07.2025 року; матеріали обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 від 01.07.2025 в ході проведення якого вилучено наркотичні засоби та інші докази; висновок експерта від 04.09.2024 №СЕ-19/116-24/15525-НЗПРАП; протокол огляду флеш-носія інформації від 10.09.2025 року; протокол огляду флеш-носія інформації від 11.09.2025 року; матеріали службового розслідування ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Апеляційний суд звертає увагу, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а лише з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Аналіз норм Кримінального процесуального законодавства дає підстави дійти висновку про те, що КПК оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Враховуючи положення п.14 ч.1 ст.3 КПК, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду обвинувального акта.

Як убачається із матеріалів справи, у зазначеному кримінальному провадженні складено та повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, проте до теперішнього часу органом досудового розслідування не встановлена особа, якій особі ОСОБА_8 мав намір збути наркотичний засіб, що не може бути залишено поза увагою апеляційного суду.

Водночас, на етапі досудового розслідування слідчий суддя/суд не уповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації цих дій, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Згідно з приписом п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, апеляційний суд, при встановлені наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не погоджується з наявністю ризику можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 дії за версією досудового розслідування вчинені 01.07.2024 року, до його затримання, виконаний більший обсяг слідчих дій.

При цьому, також є недоведеним ризик того, що ОСОБА_8 може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваних тощо), оскільки доказів цього суду не надано, так як його особа була встановлена одразу після вчинення інкримінованих дій, та з моменту реєстрації кримінального провадження №0001065 від 01.07.2024 року такі дії підозрюваного підтверджені не були.

Водночас, колегія суддів вважає доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Так, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Наявність міцних соціальних зв`язків суттєво не знижують встановлений ризик.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також, наявний ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акта до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу. З урахуванням запланованих допитів свідків, які є колишніми колегами ОСОБА_8 такий ризик є актуальним.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на свідків на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам.

Щодо доводів апеляційної скарги про непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави, апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Апеляційний суд виходить з того, що у клопотанні слідчий (а.с. 1-13), посилаючись на характер вчиненого кримінального правопорушення та обставини провадження, просив про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 242 240,00 гривень.

Водночас, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчий суддя, порушивши вимоги діючого КПК України, не надав оцінки всім обставинам справи та не розглянув можливість застосування застави в меншому розмірі, апеляційний суд вважає їх частково обґрунтованими, адже, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного, слідчий суддя, встановивши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не в повній мірі врахував дані про особу ОСОБА_8 , та те, що досудове розслідуванняу кримінальному провадженні триває більше року, а тому ризики є значно нижчими, чим встановлені слідчим суддею, що свідчить про можливість зменшення розміру застави.

Також, у даному провадженні колегія суддів враховує, що підозрюваний раніше визначений йому розмір застави протягом тривалого періоду часу не сплатив, є учасником бойових дій, що може свідчити про існування труднощів матеріального характеру.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що зі спливом часу, в тому числі, враховуючи тривалість досудового розслідування, ризики, які існували під час застосування запобіжного заходу, зменшуються. Це свідчить про те, що ризики, існування яких слідчий суддя установив під час застосування запобіжного заходу, є значно нижчими, а тому ця обставина повинна бути врахована при визначенні розміру застави.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а також майновий стан підозрюваного, у зв`язку з чим встановлені обставини, з урахуванням вимог п. 2 ч.5 ст.182 КПК України є підставою для визначення підозрюваному застави, у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних громадян.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 32, 303, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 18.12.2025 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001065 від 01.07.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Одеської обласної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0001065 від 01.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, із триманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» , що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11 тобто до 15.02.2026 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у сумі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок №UA1086720, код отримувача (ЄДРПОУ) - 42268321, банк отримувача ДКСУ м.Київ, код банку отримувача (МФО): 820172, з призначенням платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_8 , згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 15.01.2026 року по справі № 523/26998/25 (судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій посадовій особі ДУ «Одеський слідчий ізолятор» або уповноваженій особі установи, де останній буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, підозрюваний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Про внесення застави та звільнення підозрюваного з під варти негайно повідомити слідчого, прокурора та суд.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_8 , у разі внесення застави наступні обов`язки, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого за викликом;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до ГУ ДМС в Одеській області.

Визначити термін дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_8 , у разі внесення застави, в межах строку досудового розслідування.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4