Справа № 944/697/25
Провадження №1-кп/944/997/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000017 від 06.01.2025, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця селище Шкло Яворівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 січня 2025 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та усвідомлюючи їх суспільно-небезпечні наслідки, керуючи прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, під час конфлікту, який виник на ґрунті неприязних відносин із своєю матір`ю ОСОБА_5 , умисно наніс останній декілька ударів двома руками в область голови, обличчя, плечей та рук, в результаті чого заподіяв їй закритий перелом дистального метаепіфіза лівої ліктьової кісти, який за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також синець на лиці зліва, який відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що дійсно наніс ОСОБА_5 декілька ударів двома руками в область голови, обличчя, плечей та рук. Зазначив, що в майбутньому подібного не допускатиме. У вчиненому щиро розкаюється, просить у потерпілої вибачення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 зазначила, що на даний час жодних претензій до ОСОБА_4 не має, а тому просила суд суворо його не карати.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор та потерпіла також не оспорюють фактичних обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також показаннях потерпілої та на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вік обвинуваченого, характеристику за місцем проживання.

Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставину, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України строком на 2 роки.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, досудову доповідь органу пробації, який вважає достатнім застосувати при призначенні покарання обвинуваченому ст.ст.75,76 КК УКраїни та можливість виправлення такого без ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з цим, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є таким, що пов`язане з домашнім насильством, то обвинувачений ОСОБА_4 за наслідками вчиненого ним правопорушення є кривдником, а потерпіла - постраждалою особою від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, відповідно до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", згідно якого "Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі", а "Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі".

Згідно ч.1 ст.91-1 КК України, в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів з покладенням відповідних обов`язків.

Тому, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 , як кривднику, необхідно призначити обмежувальний захід, що передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, а саме виконання програми для кривдників.

Відповідно до Наказу МВС №124 від 25.02.2019 «Про затвердження Порядку взяття на профілактичний облік, проведення профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдника уповноваженим підрозділом органу Національної поліції України», кривдник має перебувати на обліку відповідного органу НП України, а згідно ст.ст. 2, 28 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Наказу Мінсоцполітики №1434 від 01.10.2018 «Про затвердження Типової програми для кривдників», ч.5 розд.1 «Типової програми для кривдників» - організацію та виконання цієї Типової програми, її проходження кривдниками забезпечують місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування відповідно до вимог ст.28 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому копія вироку для виконання підлягає направленню до Яворівського РВП ГУНП у Львівській області та до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області - як органу місцевого самоврядування.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, ст.91-1 КК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця селище Шкло Яворівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Попередити ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, зокрема за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.

Для виконання програми для кривдників - копію вироку після набрання законної сили направити, згідно ст.28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - до Яворівського РВП ГУНП у Львівській області та до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області - як органу місцевого самоврядування.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1