Справа № 561/966/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року с-ще Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно),

його захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Зарічне в режимі відеоконференції клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000124 від 24 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Станиця Луганська, Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

12 січня 2025 року прокурор звернувся до суду з вказаним клопотанням, у якому просить продовжити на 2 місяці домашній арешт та строк дії обов`язків покладених на ОСОБА_4 ухвалою суду.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на обґрунтовану підозру, продовження існування ризиків переховуватись суду, перешкоджати кримінальному провадженню, які виправдовують продовження запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували, просили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується застосування військовою службовою особою насильства щодо підлеглого ОСОБА_6 , вчиненого 22 січня 2024 року в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого в ході судового розгляду тричі продовжувався, зокрема ухвалами Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 липня, 22 вересня та 19 листопада 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення чи захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Клопотання про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту подано з дотриманням вимог ст. 184 КПК України. Це клопотання ОСОБА_4 отримав 12 січня 2026 року, тобто раніше, як за три години до його розгляду, про що ствердив в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заявлений стороною обвинувачення ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду продовжує існувати з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, яке йому загрожує. Як вірно зазначає прокурор, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

В клопотанні та під час судового засідання прокурором доведено наявність визначеного п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Існування цього ризику прокурор обґрунтовує тим, що під час виконання обов`язків військової служби, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану, незастосування до підполковника ОСОБА_4 домашнього арешту, призведе до того, що останній зобов`язаний буде повернутися до виконання службових обов`язків до своєї військової частини, яка на даний час знаходиться у Харківській області. Виконання обов`язків військової служби може призвести до неявки ОСОБА_4 у судові засідання з мотивів віддаленості місцезнаходження суду, службової зайнятості, залучення до виконання завдань за призначенням, що призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

За наведених обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів (особисте зобов`язання, особиста порука, застава) не зможуть забезпечити запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

На переконання суду, такий запобіжний захід як особисте зобов`язання, на застосуванні якого наполягає сторона захисту, не позбавить ОСОБА_4 можливості ухилитися від суду чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, адже в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що у випадку обрання відносно ОСОБА_4 особистого зобов`язання, він зобов`язаний буде приступити до виконання обов`язків військової служби, що у свою чергу може призвести до ухилення від явки до суду та перешкоджанням кримінальному провадженню саме таким чином.

В судовому засіданні було достовірно з`ясовано, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 особистого зобов`язання, дасть йому можливість приступити до виконання обов`язків військової служби, що у свою чергу є безумовною підставою для зупинення кримінального провадження до звільнення обвинуваченого з військової служби, як це визначено ч. 1 ст. 335 КПК України.

З урахуванням особи обвинуваченого, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, вагомість наданих доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його вік та задовільний стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, його репутацію та майновий стан, дотримання ним умов застосованого до нього запобіжного заходу, а також те, що ризики на які посилається сторона обвинувачення виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом, суд вважає за можливе продовжити строк тримання під домашнім арештом для ОСОБА_4 та дію покладених на нього конкретних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Керуючись ст. 176-178, 182, 183, 193-197, 199, 205, 315, 395 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під домашнім арештом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України строком на два місяці, а саме до 13 березня 2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_4 залишати житло, що за адресою: АДРЕСА_2 з 22:00 год вечора до 08:00 год ранку.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

прибувати прокурора та суду за викликом;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

повідомляти прокурора або суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Встановити строк дії ухвали до 13 березня 2026 року включно.

Ухвалу про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1