Справа № 643/2657/26
Провадження № 1-кс/643/1573/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_4 у режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженню за № 0000423 від 10.02.2026, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, з середньою освітою, не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 0000423 від 10.02.2026, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлення, що 10.02.2026 об 16:00 год. у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, та у подальшому неодноразово продовжено, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийшов до магазину «ПОСАД», де здійснює свою підприємницьку діяльність ТОВ «ТАР» в особі директора ОСОБА_7 , що розташований за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 38-Б, та пройшовши по торговій залі підійшов до торгівельних стелажів, на яких знаходилась товарна продукція кава та чай, де визначивши зазначені упаковки з кавою предметом свого злочинного посягання, перебуваючи у вказаному місці та вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану в Україні, діючи умисно за раптово виниклим злочинним протиправним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи впевненим, що його злочинні дії будуть непомітними для оточуючих, взяв зі стелажу один брикет кави меленої ТМ «Jacobs Monarch Classic» 230 гр., одну пачку кави меленої ТМ «Jacobs Kronung Classic» 200 гр., одну пачку кави розчинної ТМ «Carte Noire Classic» 70 гр.

Після цього, ОСОБА_6 приховав зазначений товар у пакет, який мав при собі, з метою подальшого викрадення та винесення його за межі магазину, та попрямував до виходу з торгівельної зали через касову зону, не сплативши за товар.

В цей час, охоронець магазину «ПОСАД» ОСОБА_8 , помітивши протиправні дії ОСОБА_6 , діючи в межах наданих їй повноважень, намагалася зупинити останнього, схопивши його обома руками за верхній одяг та висловлюючи законну вимогу припинити протиправні дії і сплатити за товар, який він викрав.

Однак, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його злочинні дії перестали бути таємними та охоронець ОСОБА_8 розуміє факт вчинення ним крадіжки товару, не реагуючи на законні вимоги охоронця та продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого вже на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, неодноразово штовхав ОСОБА_8 обома руками, намагаючись вирватися та покинути місце вчинення злочину з викраденим майном. При цьому охоронець ОСОБА_8 не відпускала ОСОБА_6 , таким чином вони вдвох опинилися за межами магазину на вулиці.

Так, ОСОБА_6 не бажаючи сплатити чи повернути викрадений ним товар, продовжував утримувати його при собі та чинити опір охоронцю ОСОБА_8 , наніс їй один удар кулаком своєї руки в область живота, спричинивши їй тілесні ушкодження, в результаті чого остання, відчувши нестерпний біль, відпустила ОСОБА_6 , тим самим він зміг довести свій злочинний намір до кінця, вирвавшись від охоронця, з викраденим майном, яке відкрито викрав, зникнувши з місця вчинення кримінального правопорушення, звернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.

У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 товариству з обмеженою відповідальністю «ТАР» завдано матеріальної шкоди на загальну суму 876 грн. 30 коп.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.186 КК України тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

11.02.2026 о 16:00 год., (час фактичного затримання о 15:30 годин) слідчим СВ ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 , громадянина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

11.02.2026 старшим слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Салтівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Слідчий в клопотанні, посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину, вказав, що у органу досудового розслідування є підстави вважати, що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжке кримінальне правопорушення за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись від органів досудового розслідування.

- незаконно впливати на свідків, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та перебуваючи на волі, може шляхом погроз, умовлянь незаконно вплинути на свідків, потерпілого оскільки останньому відомо місце роботи свідків та потерпілого

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за який законом передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 , не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою та з метою запобігання переліченим ризикам слідчий просив застосувати до останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та просив обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що вину визнає, жодного наміру завдати ушкоджень потерпілій не мав, він не бив, а виривався від неї. Повідомив, що являється військовослужбовцем, але в СЗЧ не перебуває, документів паспорту, військового квитка не має, бо він їх втратив, але на теперішній час звернувся із заявою до органів поліції та ще їх не поновив. Зазначив, що мешкає з вітчимом. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його мешкання, жодного наміру переховуватися від слідства не має.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити та обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, вину визнає.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали надані стороною захисту, встановив наступне.

11.02.2026 старшим слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Салтівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі, вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду місця події від 10.02.2026 за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська 38-Б в приміщенні магазину «Посад»; протоколом зняття інформації з електронних інформаційних систем доступ до якої не обмежується її власником, володільцем або утримувачем від 11.02.2026 отримано відеозапис з торгової зали магазину «Посад»; протоколом огляду предмету від 11.02.2026 відеозапис з торгової зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 , від 11.02.2026 яка пояснила, що невстановлена особа 10.02.2026 спричинила їй тілесні ушкодження та відкрито заволоділа товаром з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; постановою про призначення судово медичної експертизи; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілої ОСОБА_8 від 11.02.2026 під час якого остання впізнала ОСОБА_6 , як особа яка вчинила злочин; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 11.02.2026, яка пояснила про обставини вчинення злочину; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_10 від 11.02.2026 під час якого остання впізнала ОСОБА_6 , як особа яка вчинила злочин; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 11.02.2026, який пояснив про обставини вчинення злочину; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 11.02.2026 під час якого остання впізнала ОСОБА_6 , як особа яка вчинила злочин; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.02.2026, яка пояснила про обставини вчинення злочину; повідомленням про підозру ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 11.02.2026, який повністю визнав свою вину в скоєнні ним вказаного злочину; іншими матеріалами кримінального провадження.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, беззаперечних доказів, які б спростовували обґрунтованість підозри пред`явленої ОСОБА_6 , слідчому судді не надано.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення №14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, вказане є лише припущенням сторони обвинувачення. Так, ОСОБА_6 раніше не судимий, спричинена від злочину шкода не є значною або вчиненою у великих/особливо великих розмірах, що свідчить про відсутність підстав з боку підозрюваного якимось чином незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Інше жодними належними та допустимими доказами, прокурором в судовому засіданні не доведено.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

При розгляді клопотання, слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, відсутність судимостей, його процесуальну поведінку.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України. Справа №1-28/2017 від 23 листопада 2017 року №1-р/2017 «Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частини перша, друга статті 194 Кодексу).»

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування в даному конкретному випадку більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право підозрюваного на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст. 177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.1, 2 ст.181 КПК України).

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженню за №0000423 від 10.02.2026, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці та покласти на нього такі обов`язки:

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора чи до суду за першою вимогою у визначений ними час;

- не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному, що, відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвала діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення, але не більше строку досудового розслідування і може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1