Провадження №11-кп/801/1035/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисниць ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 19.09.2025 до 23:59 годин 17.11.2025 з визначенням застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

установив:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255-1, частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 255-1 КК, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190 КК, ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання, які надійшли на адресу суду 11.09.2025, про продовження застосованих до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжних заходів. Клопотання мотивовані тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, на цей час не відпали. Наголосила на тому, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив клопотання прокурора не задовольняти, натомість змінити застосований до нього запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_25 , яка була залучена судом для здійснення окремої процесуальної дії, - підтримала думку свого підзахисного. Звернула увагу суду на те, що під час затримання до ОСОБА_8 був застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є непосильним для обвинуваченого. Просила врахувати майновий стан обвинуваченого та визначити йому мінімальну заставу, а саме 20 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора, натомість просив змінити застосований до нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 зауважила, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені в судовому засіданні, а тому просила змінити її підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або ж зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 19.09.2025 до 23:59 годину 17.11.2025. Визначено ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області. У разі внесення застави ухвалено звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з-під варти та покласти на них такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Постановлене рішення мотивовано тим, що прокурором під час судового розгляду доведено, що ризики, які були підставами для застосування запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли та продовжують існувати, а застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, захисниця ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просила обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою та зменшити визначений розмір застави зі 150 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Апеляційний розгляд провести у її відсутність.

На підтвердження апеляційних вимог зазначає, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а суддею не розглядалася можливість застосувати до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_26 в інтересах ОСОБА_9 просить змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді увлодобового домашнього арешту.

Як і захисниця ОСОБА_10 , так і захисниця ОСОБА_7 посилається на те, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а суддею не розглядалася можливість застосувати до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне зареєстроване місце проживання, а саме: АДРЕСА_1 , має стійкі соціальні зв?язки, жодним чином не чинить спроби перешкоджати кримінальному провадженню.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисниця ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів установлено, що що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів. На цей час судовий розгляд кримінального провадження не розпочатий. Відомості, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, зокрема за станом їхнього здоров`я, суду не надані.

Доводи апеляційних скарг, щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені під час судового розгляду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів установила, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також ураховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі дані про особи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які в сукупності давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу,

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обраний щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

З матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 255-1 КК, а ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 255, частиною четвертою статті 28 частиною четвертою статті 190, частиною четвертою статті 28 частиною третьою статті 209 КК.

Суд першої інстанції вважав, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачені побоюючись покарання, можуть переховатися від суду або впливати на інших учасників, а саме свідків, тобто перешкодити встановленню істини у справі, а також вчинити інший злочин.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. Окрім того, колегія суддів зазначає, що ризик переховування обвинувачених від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинувачених у вигляді їх можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести. Дані про особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на те, що вони ніде офіційно не працюють, не мають міцних соціальних зв`язків, які би утримали їх від зміни місцезнаходження з метою переховування від суду.

Також існує і ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а вони на теперішній час судом ще не допитані.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачені не мають постійного місця роботи, тобто засобів для існування, що може спонукати їх на вчинення корисних правопорушень.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Розглядаючи можливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання обвинувачених під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками звільнення обвинувачених з-під варти та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні, а саме ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 цілодобового домашнього арешту та можливість зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 застави нє є слушними з огляду тяжкість інкримінованих їм кримінальних правопорушень, та не є дієвим запобіжним заходом щодо обвинувачених, оскільки вказані запобіжні заходи не будуть достатнім стримуючим засобом, які здатні забезпечити гарантії їх належної процесуальної поведінки.

Наразі правослухняна поведінка обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не їх високими моральними якостями.

При цьому посилання сторони захисту на дані про особи обвинувачених, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченими моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченим у разі їх звільнення з під варти, запобігти існуючим ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Фактично подані апеляційні скарга викликані самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення обвинувачених з-під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинувачених під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети, визначеної у ст. 177 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційні вимоги сторони захисту задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисниць ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4