справа № 619/2236/24
провадження № 1-кп/619/123/25
ВИРОК

Іменем України

23 вересня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000457 від 04.12.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Турове Золочівського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працює автослюсарем в ТОВ «Альтекс», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

28.06.1996 Верховною Радою України прийнято Основний Закон України Конституцію України. Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

31.05.1997 укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Відповідно до Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 №42-Ф3) Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та РФ та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Всупереч порушення нормам міжнародного гуманітарного права, вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), ігноруючи положення Конституції України, з 2014 року вище політичне та військове командування Російської Федерації спланували, підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ до суверенних кордонів території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, із 05.30 години 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено та який триває до теперішнього часу.

Збройна агресія РФ продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

З 29.03.2022 по 11.09.2022 с. Макарове та с. Турово Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області були тимчасово окуповані збройними формуваннями Російської Федерації.

В період з 29 березня 2022 року по 11 вересня 2022 року, тобто в період тимчасової окупації с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, не вважаючи на вищевикладене, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи громадянином України, усвідомлюючи злочинність своїх дій, будучи обізнаним про здійснення РФ збройної агресії проти України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи в с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, здійснював передачу матеріальних ресурсів (одягу, продуктів харчування, запчастин до автомобільного транспорту, бензину) представникам окупаційної влади та збройних формувань РФ та здійснював ремонт їхнього автотранспорту на тимчасово окупованій території України, а саме с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, тобто відповідно до вимог ст. 3 Господарського кодексу України ремонт автотранспорту є виконання робіт чи надання послуг та відноситься до господарської діяльності.

Зокрема, в період з 29.03.2022 по 11.09.2022, під час перебування збройних формувань країни-агресора на території України, а саме в с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_3 неодноразово здійснював передачу матеріальних ресурсів (одягу, продуктів харчування, запчастин до автомобільного транспорту, бензину) та здійснював ремонт їхнього автотранспорту, відповідно до вимог ст. 3 Господарського кодексу України ремонт автотранспорту є виконання робіт чи надання послуг та відноситься до господарської діяльності, тобто здійснив передачу матеріальних ресурсів, які відносяться до економічних ресурсів в матеріальній формі у вигляді предметів праці, які можуть бути застосовані для виконання певних робіт, або надання послуг, з метою отримання преференції від представників збройних формувань РФ для подальшого тривалого та безперешкодного проживання на території с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, а також вільного пересування, для створення уявлення про легітимність дій представників Збройних Сил РФ, надання видимості законності вторгнення та окупації підрозділами Збройних Сил РФ території України, а саме с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, налагодив спілкування з представниками Збройних Сил РФ та отримав від останніх засоби існування, в тому числі цигарки та алкогольні напої, в обмін на цінну інформацію, а саме інформацію щодо місцевого населення, військовослужбовців, представників територіальної оборони, учасників бойових дій, які на той період часу перебували на території с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області.

Крім того, в період з 30.03.2022 по 15.04.2022 ОСОБА_3 здійснив передачу матеріальних ресурсів, а саме передав для тимчасового мешкання військовим рф частину будинку та господарських споруд, за місцем свого мешкання та реєстрації, які розташовані на території подвір`я житлового будинку АДРЕСА_1 .

У зв`язку з чим, ОСОБА_3 отримав від незаконно створеної адміністрації держави-агресору, в особі «Заместителя временной администрации освобождённых территорий Харьковской области ОСОБА_9 », «Пропуск на передвижение пгт. Казачья Лопань №103» в період з 13.07.2022 по 23.07.2022 на автомобілі ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 та «Главы временной администрации освобождённых территорий Харьковской области ОСОБА_10 », «Пропуск на передвижение пгт. Казачья Лопань» в період з 22.07.2022 по 21.08.2022 на автомобілі ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 .

Разом з тим, ОСОБА_3 намагався залучити для такої противоправної діяльності мешканців с. Макарове та с. Турове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, неодноразово під час розмови з мешканцями зазначених сіл закликав останніх до співпраці з представниками Збройних Сил країни-агресора з метою забезпечення власної безпеки, вільного пересування по с. Макарове та с. Турове, а також отримання всіх необхідних умов проживання та необхідних для життя речей.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме передача матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора (пособництво), збройним формуванням, створених на тимчасово окупованій території.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

23 вересня 2025 року у м. Дергачі Харківського району Харківської області публічний обвинувач у кримінальному провадженні начальник Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000457 від 04.12.2023, з однієї сторони, та обвинуваченим у вказаному провадженні ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_11 , уклали дану угоду про визнання винуватості. Сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 111-1 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з ремонтом автомобілів на строк десяти років та з конфіскацією майна.

У судовому засіданні сторони кримінального провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на таке.

Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд зазначає, що злочин, у вчиненні якого вина обвинуваченого визнається доведеною, відповідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких, унаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам.

У судовому засіданні, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано у обвинуваченого питання, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, та обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим, зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, крім того розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд, шляхом опитування обвинуваченого, прокурора, захисника у судовому засіданні, відповідно вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Отже, угода про визнання винуватості, яка укладена 23 вересня 2025 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_11 , відповідає вимогам КПК України та КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Частиною 5 статті 65 КК України встановлено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 111-1 КК України, за яке належить призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з ремонтом автомобілів на строк десять років та з конфіскацією майна.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Постановою слідчого СВ ВП №2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 01.02.2024 визнано речовими доказами 2 перепустки на переміщення, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження.

Відповідно ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 03.02.2024 (справа № 619/831/24, провадження № 1-кс/619/147/24) накладено арешт на зазначене майно.

Як передбачено ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що судовий розгляд по справі закінчено, арешт підлягає скасуванню, а речові докази залишенню в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377, 472-476 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 23 вересня 2025 року у м. Дергачі Харківського району Харківської області між начальником Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з ремонтом автомобілів на строк 10 (десять) років та з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня проголошення вироку - 23.09.2025.

У строк покарання зарахувати ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 06.02.2024 із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити незмінним тримання під вартою.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 03.02.2024 по справі № 619/831/24, провадження № 1-кс/619/147/24.

Речові докази: дві перепустки на переміщення, виданих «Временной администрацией освобожденных территорий Харьковской области» на ім`я ОСОБА_3 , які поміщено до полімерного пакету з надписом НПУ № WAR1182007 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право впродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, а саме: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1