Справа № 138/1106/25
Провадження №:1-кс/138/789/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000187 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2025 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000187 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 17.04.2025 до Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , який просить прийняти міри до ОСОБА_6 , який після звільнення з роботи у 2022 році, не повернувши заявнику паливну картку АЗК «Амік Енерджі» в період з 14.06.2024 по 02.04.2025 незаконно заволодів пальним з паливної картки.

За вказаним фактом 17.04.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування слідчим СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області 29.09.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в особливо великих розмірах.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформація про право власності підозрюваним ОСОБА_6 (РНКПП НОМЕР_1 ) відсутня.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що у дружини ОСОБА_6 ОСОБА_7 (РНКПП НОМЕР_2 ) у власності перебуває об`єкт нерухомості, а саме земельна ділянка площею 0.0188 га, кадастровий номер якої :00:011:0557, дата державної реєстрації: 16.10.2019, право власності на яку набуто за час спільного подружнього життя з ОСОБА_6 .

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_7 є законними користувачами транспортного засобу марки «BMW», моделі «X3», чорного кольору, із державним номерним знаком « НОМЕР_3 », номер шасі НОМЕР_4 , що підтверджується проведеним 29.09.2025 обшуком вказаного транспортного засобу та виявленій в середині транспортного засобу довіреності від громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також, слідчим у провадженні надіслано запит Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою встановлення майна, власником якого є ОСОБА_6 . На момент отримання відповіді від вище вказаного агентства було встановлено, що ОСОБА_6 є власником транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Passat CC», коричневого кольору, із державним номерним знаком « НОМЕР_5 », номер шасі НОМЕР_6 .

Однак, у подальшому встановлено, що ОСОБА_6 після того, як дізнався про проведення досудового розслідування за фактом крадіжки, фігурантом якого він є, 01.05.2025 уклав договір купівлі-продажу відносно вище вказаного транспортного засобу із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно відчужив його.

Аналізуючи вказаний факт, варто зазначити, що право власності на зазначений вище транспортний засіб було набуте новим власником та відповідно відчужено ОСОБА_6 вже після вчиненого ним кримінального правопорушення та після відкриття відносно нього кримінального провадження, обізнаність якого підтверджується показами потерпілого ОСОБА_5 та врученими ОСОБА_6 повістками.

Тобто в органів досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що правочин продажу транспортного засобу був вчинений з метою уникнення конфіскації даного об`єкта рухомого майна.

Враховуючи викладене, слідчий зазначає, що ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, покарання за яке передбачає конфіскацію майна, а відтак, з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та як спецконфіскації виникла необхідність у накладенні арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке належить ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . За викладених підстав слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд клопотання за їх відсутності, клопотання підтримали та просили задовольнити. Крім того, слідчий просив розглянути клопотання без повідомлення власників майна.

За ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи ту обставину, що власником майна, на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт, є ОСОБА_6 , щодо якого існують достатні підстави вважати про пов`язаність з подіями, які розслідуються у кримінальному провадженні, то слідчий суддя дійшов висновку, що наявні обґрунтовані підстави вважати про існування можливості у власника майна вжити заходів, що унеможливлять накладення арешту на вказане у клопотанні майно, а відтак, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання слід проводити без повідомлення власника такого майна.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в особливо великих розмірах.

На підставі викладеного, 29.09.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном для забезпечення можливої конфіскації майна.

Відповідно до частини 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, нормами ч. 1, 2 ст. 59 КК України визначено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Крім того, нормами ч. 1 ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина 1 ст. 96-2 КК України передбачає випадки застосування спеціальної конфіскації, зокрема, вона застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації, слідчий суддя має встановити: 1)чи існує обґрунтована підозра у вчиненні такою особою інкримінованого кримінального правопорушення та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити їй покарання у виді конфіскації майна; 2)чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою; 3)чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких слідчий звертається із відповідним клопотанням; 4)чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає, що кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_6 виходячи з доданих до клопотання матеріалів, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Таким чином, враховуючи надані стороною обвинувачення докази про ймовірне вчинення підозрюваним злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також зважаючи на рік набуття права власності на майно (2019 рік) та роки ймовірного вчинення підозрюваним злочину за ч. 5 ст. 185 КК України (після 2022 року), то вказане обумовлює необхідність забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, шляхом застосування до майна підозрюваного такого заходу забезпечення як арешт належного йому майна з метою кофіскації майна як виду покарання.

Щодо можливості накладення арешту на вказане у клопотанні майно слідчий суддя зазначає, що відповідно частини 10 статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчий у своєму клопотанні просить: накласти арешт на належне ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нерухоме майно, право власності на яке набуте у шлюбі з підозрюваним ОСОБА_6 , а саме земельну ділянку, площею 0.0188 га, кадастровий номер :00:011:0557, дата державної реєстрації: 16.10.2019; на належне ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat CC», коричневого кольору, номер шасі НОМЕР_6 , який був 01.05.2025 відчужений ОСОБА_6 ; на належне ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 нерухоме майно, а саме транспортний засіб марки «BMW», моделі «X3», чорного кольору, із державним номерним знаком « НОМЕР_3 », номер шасі НОМЕР_4 , який 08.01.2025 був переданий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у користування.

Разом з тим, як зазначалося вище, арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання може накладатися лише на майно зокрема підозрюваного.

Так, відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 30.04.2010, в подальшому даний шлюб було розірвано на підставі рішення суду від 22.03.2021 та повторно зареєстровано 07.05.2024.

Доданими до клопотання документами, зокрема Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується належність ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0.0188 га, кадастровий номер :00:011:0557, дата державної реєстрації: 16.10.2019.

Враховуючи, що вказане вище майно набуте ОСОБА_7 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_6 , а тому слідчим доведено, належність останньому вказаного майна на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах даного кримінального провадження щодо підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, майно якого за вироком суду може бути конфісковане, а відтак можливість відчуження підозрюваним вказаного вище майна є обґрунтованою.

За таких умов, заявлена слідчим мета (забезпечення конфіскації майна) може бути досягнута через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Разом з тим, згідно з Реєстраційною карткою ТЗ відповідно до Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Passat CC», коричневого кольору, номер шасі НОМЕР_6 належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_7 транспортний засіб марки «BMW», моделі «X3», чорного кольору, із державним номерним знаком « НОМЕР_3 », номер шасі НОМЕР_4 належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Доказів належності вказаних транспортних засобів на праві власності підозрюваному ОСОБА_6 матеріали клопотання не містять. Вказане виключає можливість накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення конфіскації.

При цьому докази можливості застосування до вказаного майна спеціальної конфіскації слідчому судді слідчим не надані та в клопотанні мотиви про можливість застосування спеціальної конфіскації не викладені.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання в частині майна, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Разом з тим, слідчим не доведено потреби досудового розслідування саме такого ступеню втручання у право власності особи як арешт майна без права користування, володіння та розпорядження, а тому, з урахуванням вимог ч. 2, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту з правом користування, без права відчуження.

Враховуючи викладене, клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000187 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-173, 309 ч. 1 п. 9, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000187 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт з позбавленням права на відчуження та розпорядження, без позбавлення права користування, на належне ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0.0188 га, кадастровий номер :00:011:0557, дата державної реєстрації: 16.10.2019.

В іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити слідчому, прокурору та ОСОБА_7 (вул. Дністровська, 29А, м. Могилів-Подільський, Вінницька область).

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1