УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 337/5034/18

провадження № 51-4613ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 8 вересня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Обставини справи

1. Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2023 року, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2

засуджено за частиною 2 статті 365 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК суд звільнив ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням і визначив іспитовий строк тривалістю 2 роки та поклав на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 цього ж Кодексу

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, на строк 2 роки, підлягає реальному виконанню.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задоволено частково. Стягнуто із Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України - відмовлено.

2. Як установив суд, що 08 серпня 2018 року ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи на службі та при виконанні своїх службових обов`язків, знаходячись на чергуванні у складі екіпажу управління патрульної поліції в Запорізькій області разом з інспектором ОСОБА_7 близько 22:30 прибули на виклик щодо сімейної сварки за адресою АДРЕСА_1 . Двері квартири відчинив ОСОБА_8 , який пояснив, що дійсно мав місце сімейний конфлікт між ним та його матерію ОСОБА_9 , але останньої на цей час немає в квартирі. Пізніше, близько 22:56 ОСОБА_8 нецензурно лаючись почав вимагати від поліцейських залишити квартиру, в цей час у патрульного поліцейського ОСОБА_5 виник умисел на перевищення службових повноважень, він спочатку виштовхав ОСОБА_8 з квартири в загальний коридор на 3 поверсі та збив останнього з ніг, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу. В подальшому патрульний поліцейський ОСОБА_5 наніс декілька ударів руками в тулуб та обличчя потерпілого, спричинивши останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні. Окрім того, ОСОБА_5 продовжуючи перевищувати службові повноваження, до лежачого на підлозі ОСОБА_8 застосував наручники (кайданки) завдавши останньому фізичного болю та ображаючи його особисту гідність, залишив його лежати на підлозі близько 20 хвилин.

У подальшому, усвідомивши незаконність своїх дій, патрульний поліцейський ОСОБА_5 звільнив ОСОБА_8 від наручників (кайданків) та покинув місце події.

Крім того, ОСОБА_5 , знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків 10 грудня 2018 року під час чергування у складі екіпажу патрульної поліції разом з інспектором ОСОБА_7 , для охорони громадського порядку у Хортицькому районі міста Запоріжжя, прибули на виклик за повідомленням про бійку у кафе «Дар`я», яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр-т. Ювілейний, 26 «б», після чого доставили учасників конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_10 до приміщення відділення поліції для складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

В подальшому, ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі біля чергової частини відділення поліції в грубій формі із застосуванням ненормативної лексики, почав вимагати від патрульних поліцейських пояснень причин його перебування у відділенні поліції, при цьому особисто звертався до патрульного поліцейського ОСОБА_5 , який доставляв його до відділення. На що ОСОБА_5 спочатку штовхнув ОСОБА_6 та схопив останнього двома руками за шию, чим завдав фізичного болю та образив особисту гідність останнього, після чого поліцейський схопив ОСОБА_6 руками за тулуб та наніс удари руками, а також лобною частиною голови в обличчя потерпілого, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні.

Доводи касаційних скарг

3. У касаційній скарзі представник цивільного відповідача Департаменту УПП просить у задоволенні позивних вимог ОСОБА_6 відмовити у повному обсязі. Вважає, що потерпілий жодним чином не обґрунтував наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями Департаменту та настанням негативного наслідку, окрім того, що ОСОБА_5 на час вчинення злочину, знаходився у трудових відносинах з ДПП НПУ.

4. Крім того, на думку представника ОСОБА_4 у заявленому позові жодним чином не зазначено яким чином та виходячи з чого ним було визначено та оцінено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути з ДПП НПУ, окрім зазначення її суми, яка має бути йому сплачена.

5. Також, зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про стягнення коштів саме з Департаменту патрульної поліції, оскільки на підставі аналізу чинного законодавства можна дійти висновку, що належним цивільним відповідачем у цій справі є Державна казначейська служба.

6. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК не відповідає тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м?якості.

7. Він вважає, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_5 будучи працівником правоохоронного органу вчинив два кримінальних правопорушення у сфері службової діяльності, що є тяжкими злочинами, обставини вчинення правопорушення, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання, що у своїй сукупності свідчить про перевагу суспільного інтересу над принципом поваги до особистої свободи. Таким чином ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Оцінка суду

8. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд вирішив відмовити у відкритті касаційного провадження.

9. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього ж Кодексу.

10. На обґрунтування своєї позиції щодо м`якості призначеного покарання засудженому, прокурор зазначає, що суд, обираючи покарання ОСОБА_5 із застосуванням вимог статті 75 КК, не повною мірою врахував особу винного, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість вчиненого злочину, які мають значення для призначення більш суворого покарання.

11. Фактично, доводи прокурора зводяться до того, що районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згодна сторона обвинувачення.

12. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

13. Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

14. Статтею 75 КК визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

15. Зі змісту оскаржених рішень вбачається, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким у сфері службової і професійної діяльності, проте тяжких наслідків від даного злочину не настало. Обидва епізоди мали місце під час вчинення ОСОБА_5 заходів із припинення протиправних дій з боку потерпілих, які перебували у стані алкогольного сп`яніння та становили реальну загрозу для оточуючих їх громадян. І лише завдяки діям наряду поліції, до складу якого входив зокрема і ОСОБА_5 , було захищено законні права і свободи інших громадян (зокрема мами і батька потерпілого ОСОБА_8 , відвідувачів кафе «Дар`я» за епізодом з потерпілим ОСОБА_6 ). Крім того, щодо потерпілого ОСОБА_6 за фактом його протиправної діяльності було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення дрібного хуліганства. В подальшому провадження у адміністративній справі щодо нього за ст.173 КУпАП було закрито лише у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а не через відсутність в діях ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення.

16. З урахуванням усіх обставин справи у їх сукупності, вищенаведених даних про особу ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього ж Кодексу.

17. Апеляційний суд, переглянувши вирок суду щодо ОСОБА_5 за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін в частині призначеного покарання, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

18. Щодо доводів представника цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - ОСОБА_4 , викладених в касаційній скарзі, стосовно несправедливого вирішення судом цивільного позову, вони є не обґрунтованими.

19. Відповідно до вимог частини 5 статті 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

20. За загальним правилом, установленим статтями 1172, 1174 ЦК суд першої інстанції, частково задовольнивши позов потерпілого ОСОБА_11 правильно виходив із зобов`язання, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, через орган, діями посадової особи якого завдану шкоду.

21. Колегія суддів вважає, що рішення про цивільний позов прийнято з урахуванням вимог статей 128, 129 КПК та згідно положень статей 23, 1167, 1172, 1174 ЦК. Розмір моральної шкоди визначено з дотриманням вимог чинного законодавства.

22. Апеляційний суд, переглянувши вирок районного суду за апеляційною скаргою цивільного відповідача, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, ствердив про правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову навівши відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів касаційного суду.

23. Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає вимогам статті 419 КПК.

24. З огляду на викладене, обґрунтування касаційних скарг не містять доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційних скарг та долучених до них копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарг прокурора та цивільного відповідача немає.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та цивільного відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 8 вересня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3