УХВАЛА

про продовження строку запобіжного заходу

Справа № 495/968/24

Номер провадження 1-кп/495/6/2025

22 жовтня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ),

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

перекладача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгороді-Дністровському Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно громадянки республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2023 за №0001149,

встановив:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом, відомості про, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001149 від 22 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України .

Від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ).

Обставинами, які виправдовують обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та являються ризиками, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, полягають у наступному: усвідомлюючи можливість її засудження до покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, в т.ч. на території іншої держави, оскільки вона має законні підстави для безперешкодного виїзду за кордон, що свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України; у ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) на території Одеської області відсутні міцні соціальні зв`язки вона є громадянкою іншої держави, на території України не зареєстрована, не має місця постійного проживання, не одружена, не працює; є підстави вважати, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які викривають її злочинну діяльність, задля схиляння їх до зміни показань шляхом вмовляння, підкупу, погроз, тощо, що підтверджує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Неможливість застосування іншого запобіжного заходу крім тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) пов`язано також з тим, що вона має право на виїзд з України під час дії правового режиму воєнного стану, а також може спробувати переховуватися за межами території України від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з тим, що вона є громадянином Республіки Молдова. Запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, неможливо.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити, оскільки підставою для продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою є те, що встановлені ризики на даний час не зникли та не перестали існувати, розгляд обвинувального акту по суті не розпочато.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив визначити більш м`який захід у вигляді застави.

Обвинувачена ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) у судовому засіданні повністю підтримала думку свого захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні,у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що наявність підстав для тримання під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, якщо цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Отже,у провадженніБілгород-Дністровськогоміськрайонного судуОдеської областіперебуває обвинувальнийактзаобвинуваченнямЗавірухиАльониувчиненікримінальнихправопорушень,передбаченихч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.Розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочато.

Про наявність обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих їй кримінальних правопорушень /сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення/ свідчать наявність сукупності доказів, зібраних у цьому у кримінальному провадженні.

Також суд бере до уваги, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32,Series A, № 182), (Erdagozv.Turkey(Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Суд вважає, що на даному етапі наявність певної сукупності доказів є вагомими та достатніми для обґрунтування обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання якихось доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході розгляду клопотання суддею не встановлено.

Вирішуючи питання наявності ризиків, які дають підстави суду обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку, що вказані прокурором у клопотанні ризики знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання, а також той факт, що жоден з більш м`яких заходів не зможе запобігти вище вказаним ризикам.

Так, усвідомлюючи можливість її засудження до покарання у виді позбавлення волі Завіруха Альона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, в т.ч. на території іншої держави, оскільки вона має законні підстави для безперешкодного виїзду за кордон, що свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд бере до уваги, що справа зараз на стадії судового розгляду, проте свідки ще не допитувалися, відтак є підстави вважати, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які викривають її злочинну діяльність, задля схиляння їх до зміни показань шляхом вмовляння, підкупу, погроз, тощо, що підтверджує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, то неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_9 , зокрема, у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що остання, маючи право на виїзд з України під час дії правового режиму воєнного стану, а також може спробувати переховуватися за межами території України від органів досудового розслідування та суду, будучи громадянкою Республіки Молдова. Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_9 у вигляді особистого зобов`язання також пов`язана з тим, що вона має право на виїзд з України під час дії правового режиму воєнного стану, і може спробувати переховуватися за межами території України від органів досудового розслідування та суду. Щодо можливості застосування запобіжного заходу до підозрюваної ОСОБА_9 у вигляді особистої поруки то до суду ніхто не звертався із письмовим зобов`язанням про те, що поручається за виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків і зобов`язується за необхідністю доставити її в суд на першу вимогу.

Вказані обставини не дозволяють застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_9 запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки.

Таким чином, оцінивши обставини, визначені ст. 178 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, які є особливо тяжкими злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за станом здоров`я може триматися під вартою, зокрема захисником не надано жодних доказів на підтвердження захворювання пневмонією чи будь-яких інших протипоказань щодо тримання під вартою, не працює, на території України не має постійного місця проживання, а також те, що ОСОБА_9 має реальну можливість переховуватись від суду, може перешкоджати кримінальному провадженню, що не надасть можливості забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та виконання процесуальних рішень, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора, заявлене під час підготовчого судового розгляду обвинувального акту відносно обвинуваченого є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відтак відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів з моменту постановлення наявної ухвали.

Окрім цього, відповідно до п. 5 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи, що інкриміновані обвинуваченій злочини повязані зі сферою обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також дані про особу обвинуваченої, а саме, що вона не має постійного джерела доходів, офіційно не працевлаштована, постійного місця проживання на території України не має, суд вважає слушною позицію сторони обвинувачення та вважає за можливе не визначати розміру застави у цьому кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 369-372КПК України суд,-

постановив:

задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 днів - до 20.12.2025 року включно.

Розмір застави, відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, не визначати.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено о 16:20 год. 22.10.2025 року.

Суддя ОСОБА_1