Провадження № 11-сс/4823/607/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах Фермерського господарства «Джал» на ухвалу слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника сектору дізнання ВП № 3 (м. Городня) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль «DAF XF» д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп «STAS SA33-9K», д.н.з. НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_9 , комбайн CLAAS Lexon 570t26621AX (26620AX), що належить Фермерському господарству «Джал», із забороною відчужувати та розпоряджатися ними, без позбавлення права користування цими транспортними засобами.

Слідчий суддя вказав, що зазначена у клопотанні сільськогосподарська техніка відповідає критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою збереження цього майна, на нього необхідно накласти арешт.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 в інтересах Фермерського господарства «Джал» подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання начальника сектору дізнання про арешт майна. Посилається на відсутність правових підстав для накладення арешту на транспортні засоби, так як не було доведено наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, а також, що вилучене майно є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні. У клопотанні начальника сектору дізнання не було зазначено про наявність будь-яких ризиків для кримінального провадження, до яких здатне призвести незастосування арешту на автомобіль з причепом та комбайн. Зазначає, що у поданому клопотанні не було обґрунтовано, яке значення для кримінального провадження мають вилучені речі, як доказ яких саме фактів чи обставин може бути використане це майно, які саме злочинні сліди зберегли на собі транспортні засоби. Стороною обвинувачення не було обґрунтовано належності вилученого майна до речових доказів, і як наслідок, не було доведено мету арешту відповідно до ч.2 ст.170 КПК України. Зміст матеріалів кримінального провадження, які були додані до клопотання, свідчать про відсутність будь-яких документів, які підтверджують право власності чи користування заявником (потерпілим) земельними ділянками, щодо яких, нібито, відбулося самовільне зайняття та їх використання, зокрема, шляхом збору врожаю. За таких умов, на думку апелянта, неможливо встановити потерпілого, ідентифікувати об`єкт посягання, визначити зміст об`єктивної сторони діяння та наявність шкоди, що є обов`язковими ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України. Також у цьому кримінальному провадженні відсутні будь-які належні та достатні дані, які б підтверджували, що вилучена техніка використовувалась саме на земельних ділянках, належних заявникові, що свідчить про відсутність у арештованого майна ознак речового доказу, визначених у ст.98 КПК України. Вказує, що розмір шкоди, завданої власнику самовільно зайнятої земельної ділянки, що є обов`язком у цьому кримінальному провадженні, не було встановлено, що унеможливлює вирішення питання щодо наявності у даному діянні ознак кримінального чи адміністративного правопорушення та застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що є можливим лише у разі вчинення кримінального правопорушення. Вилучена техніка не може бути ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 КК України, виходячи із диспозиції цієї норми, а отже, не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України. Зазначає, що вартість майна, на яке було накладено арешт, встановлена не була, а слідчий суддя не здійснив оцінку співмірності втручання у право власності, відповідно до ч.8 ст.170 КПК України, чим порушив принцип пропорційності. Також вказує, що у справах з аналогічними обставинами слідчі судді місцевих судів неодноразово відмовляли у задоволенні клопотань про арешт з цих підстав.

Заслухавши доповідь судді; адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, сектором дізнання ВП №3 (м. Городня) Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 26 серпня 2025 року за №0000056, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, які фактично орендуються ТОВ «Гетьманське», що знаходяться поблизу села Дроздовиця Чернігівського району Чернігівської області.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів, у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження убачається, що за межами с. Дроздовиця Чернігівського району Чернігівської області невідомі особи, всупереч встановленому законодавством порядку, самовільно заволоділи частиною орендованих ТОВ «Гетьманське» земельних ділянок та засіяли їх сільськогосподарською культурою соняшником та сільськогосподарською культурою кукурудзою.

07.10.2025 ухвалою слідчого судді Городнянського районного суду було накладено арешт на посіви сільськогосподарських культур кукурудзи та соняшнику, що вирощені на самовільно зайнятих земельних ділянках.

08.11.2025, під час проведення огляд місця події, було виявлено та вилучено сільськогосподарську техніку, зокрема комбайн CLAAS Lexon 570t26621AX (26620AX), автомобіль «DAF XF», р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом STAS SA33-9K, р.н. НОМЕР_2 , з використанням якого представники ФГ «Джал» здійснювали збір врожаю соняшника на землях, що орендуються ТОВ «Гетьманське».

09.11.2025 постановою дізнавача вказана сільськогосподарська техніка, з використанням якої представники ФГ «Джал» здійснювали збір врожаю соняшника на землях, що орендуються ТОВ «Гетьманське», визнана речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до реєстраційних карток транспортних засобів, автомобіль «DAF XF», р.н. НОМЕР_1 , та напівпричіп «STAS SA33-9K», р.н. НОМЕР_2 , належать ОСОБА_9 , комбайн «CLAAS Lexіon 570+», р.н. НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), належить фермерському господарству «Джал».

Відтак, оскільки вилучені транспортні засоби можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і відповідають встановленим у ст.98 КПК України та з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт даного майна, прийняв рішення у відповідності до вимог ст.173 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на відсутність підстав для накладення арешту на транспортні засоби є непереконливим, оскільки у даному випадку арешт накладався на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому арешт, згідно чинного кримінального процесуального законодавства, може бути накладений на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, за наявності відповідних підстав.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані дізнавачем матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Посилання апелянта на ухвали місцевих судів, якими було відмовлено у задоволенні клопотань про арешт за зазначених ним підстав, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані судові рішення не має преюдиційного значення для суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді про арешт майна та не спростовує обґрунтованість судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання начальника сектору дізнання, оскільки такі висновки слідчого судді ґрунтуються на матеріалах, доданих до клопотання слідчого.

Відтак, доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника фермерського господарства.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах Фермерського господарства «Джал» - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2025 року про арешт майна - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4