Номер провадження: 11-кп/813/1452/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 23.12.2025, якою під час судового розгляду к/п № 0000155 від 21.08.2024 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мардин Турецька респ., громадянина Турецької респ., з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 20.02.2026 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою суду задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 20.02.2026 включно, без визначення розміру застави. Водночас суд 1-ої інстанції відмовив в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначення йому розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції виходив з доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, які не зменшились в цьому к/п стосовно ОСОБА_8 , неможливості іншого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України вирішив не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість оскільки:

- суд належним чином не надав оцінки доводам сторони захисту, не розглянув і не проаналізував можливість застосування менш обтяжливого заходу забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого;

- сторона обвинувачення не довела належними доказами існування ризиків в цьому к/п, при цьому обвинувачений ОСОБА_9 не заперечує свою причетність до обставин, викладених в обвинувальному акті, однак не погоджується із правовою кваліфікацією його дій;

- суд безпідставно не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави;

- на даній стадії к/п відсутні будь-які свідки, на яких міг би впливати обвинувачений, за виключенням тих осіб, яких викрив сам обвинувачений. Крім того, він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки на території України та позитивні характеристики.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід на такий, що не пов`язаний із триманням під вартою або визначити йому розмір застави.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 з технічних причин не приєднався до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак учасники апеляційного провадження не заперечували щодо розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора та захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до обвинувального акту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, що надійшло до апеляційного суду, Омеру Ахмету пред`явлене обвинувачення у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: готування до вчинення контрабанди особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, тобто його переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчинене в особливо великих розмірах, за попередньою змовою з групою осіб; незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Санкція ч. 3 ст. 305 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна, при цьому санкція ч. 3 ст. 307 КК України - на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, які за ст. 12 КК України класифікуються, як особливо тяжкі злочини.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, апеляційний суд також зважає на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Як було вище зазначено, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, тобто загроза суворості можливого покарання підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачений являється іноземцем та може безперешкодно покидати територію України.

При цьому, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованих особливо тяжких злочинів, їх вчинення за попередньою змовою групою осіб та в особливо великих розмірах (за обставинами, викладеними в обвинувальному акті обвинувачений перевозив наркотичний засіб, обіг якого заборонено - героїн масою 8338,764 г), наявність співучасників, активну роль обвинуваченого, що може свідчити про ступінь його суспільної небезпеки, що в сукупності на переконання апеляційного суду є підставами стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

Відсутність свідків події та наявність інших осіб, яких викрив сам обвинувачений за обставинами цього к/п не можуть спростовувати необхідність допиту вказаних осіб в судовому засіданні задля перевірки фактів, викладених в обвинувальному акті. При цьому, оскільки інкриміновані діяння вчинені за попередньою змовою групою осіб, то логічно припустити можливість здійснення впливу обвинуваченим на інших осіб задля вироблення спільної стратегії з метою уникнення або зменшення обсягу відповідальності.

В контексті наведеного, апеляційний суд зауважує, що вище встановлені ризики не втратили своєї актуальності на цій стадії розгляду к/п, а підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлені, оскільки на переконання колегії суддів більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання належної процесуальної поведінки обвинуваченим.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії судді, позитивні характеристики обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність попередніх судимостей не спростовують вище наведені ризики та не є достатнім стримуючим фактором, який свідчив би про забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, більш того вказані обставини існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь, однак не мали достатнього впливу на особу, аби стримати її від кримінально протиправної діяльності.

Обставини вчинення діянь, інкримінованих обвинуваченому, доказова база, питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого будуть оцінені судом під час розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Отже, на переконання апеляційного суду, вище викладених обставин достатньо для висновку про обґрунтованість висновку суду 1-ої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Оскільки ОСОБА_9 обвинувачується в двох особливо тяжких злочинах у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, враховуючи обставини їх вчинення в особливо великих розмірах (обвинувачений перевозив наркотичний засіб, обіг якого заборонено - героїн масою 8338,764 г), апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ої інстанції не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

За таких обставин істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 23.12.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 20.02.2026 включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4