ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3150/25 Справа № 172/866/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080, щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Новопсков Новопсковського району Луганської області, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади, у тому числі у правоохоронних органах та в органах місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання «лейтенант поліції».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Строк відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, у тому числі у правоохоронних органах та в органах місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки вирішено рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту та в умовах воєнного стану, вчиненого за наступних обставин.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області № 205 о/с від 13.05.2021 року ОСОБА_8 призначено на посаду старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу ювенальної превенції Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області (далі - Старобільський РУП ГУНП в Луганській області).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронними органами окрім інших є органи Національної поліції.

Таким чином, ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу.

Згідно ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_8 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Водночас ОСОБА_8 складеної ним присяги не дотримався та в умовах, коли Український народ героїчно протистоїть російському агресору, у порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17 Конституції України, ст. ст. 2, 63 Закону України «Про Національну поліцію», зрадив українській державі та всьому Українському народові, вчинивши злочин проти основ національної безпеки України за наступних обставин.

Так, 24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганську та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «лнр»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «лнр» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «лнр») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Луганської області так званої «лнр», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Так, 24 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

14 березня 2022 року Указом Президента України № 133/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України № 259/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

17 травня 2022 року Указом Президента України № 341/2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

З початку березня 2022 року військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «лнр», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, здійснили тимчасову окупацію території смт Новопсков Старобільського району Луганської області, де розташовані державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та інші об`єкти та інфраструктури України.

Так, з березня 2022 року (більш точна дата та час під час судового слідства не встановлені) ОСОБА_8 , перебуваючи на території смт. Новопсков Старобільського району Луганської області, яка з березня 2022 року тимчасово окупована ЗС країни-агресора РФ, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу - старшим інспектором сектору ювенальної превенції відділу ювенальної превенції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, діючи умисно та добровільно, зустрівся з представниками так званої «лнр», що є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора РФ, які запропонували йому безперешкодно перейти на сторону окупанта, тобто на бік ворога України у воєнний час, та здійснювати подальшу «службу» у одному із структурних підрозділів «Міністерства внутрішніх справ лнр» (далі - «МВС лнр») окупаційної адміністрації РФ.

Далі ОСОБА_8 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду представникам так званої «лнр», що є частиною окупаційної адміністрації країни-агресора РФ, на свій безперешкодний вступ до незаконно створеного структурного підрозділу «МВС лнр», а саме так званого «Новопсковського районного відділу внутрішніх справ МВС лнр» (мовою оригіналу - «Новопсковского РОВД МВД ЛНР», далі - «Новопсковський РВВС МВС лнр»), роботу якого організовано в незаконно захоплених адміністративних будівлях відділу поліції № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, розташованих за адресою: смт. Новопсков Луганської області, вул. Слобожанська буд. 20, тобто ОСОБА_8 таким чином перейшов на бік ворога, усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Після чого, ОСОБА_8 розпочав свою «службу» у вказаному структурному підрозділі так званого «МВС лнр» окупаційної адміністрації РФ - «Новопсковському РВВС МВС лнр», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що в даному кримінальному провадженні відсутні беззаперечні докази, що обвинувачений в достатній мірі проінформований про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та про те, що відбудеться судовий розгляд даного кримінального провадження, та на підставі яких можна було б зробити висновок, що обвинувачений недвозначно відмовився від свого права приймати участь в слуханні справи, перебування обвинуваченого на тимчасово окупованій території України, оголошення обвинуваченого у міждержавний або міжнародний розшук. Вказав, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази, не довів умисел та шкоду від дій ОСОБА_8 , а також призначив непропорційне покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений до суду апеляційної інстанції не з`явився, перебуває на тимчасово окупованій території, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений через газету Урядовий Кур`єр, в залі апеляційного суду присутній захисник обвинуваченого, який складав, підписував та подавав апеляційну скаргу в інтересах підзахисного, здійснює повне представництво інтересів останнього, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності ОСОБА_8 .

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі захисник покликається на істотне порушення приписів кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судом першої інстанцій.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що на даний час перебуває на посаді інспектора сектора протидії домашньому насильству Подільського РУП в м. Києві. Раніше з обвинуваченим мала робочі відносини, оскільки в період 2021 2022 роки проходила стажування в Новопсковському ВП Луганської області, де ОСОБА_8 перебував на посаді дільничного. В подальшому, коли Новопсковський ВП увійшов до складу Старобільського РУП, ОСОБА_8 зайняв посаду в секторі ювенальної превенції. Після тимчасової окупації смт. Новопсков від свого знайомого їй стало відомо, що ОСОБА_8 зайняв посаду в Новопсковському РОВД т.зв. «лнр». Вона переглядала відео, на якому було зафіксовано як в приміщенні, де була символіка «лнр» російський прапор, працівники Новопсковського відділу поліції, серед яких в правому ряду стояв і ОСОБА_8 в камуфляжній формі з шевронами з двома шаблями, що відноситься до символіки ЛНР, приймали присягу на вірність народу т.зв. «лнр».

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_10 , яка вказала, що працює у ВП № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області. З обвинуваченим мала робочі відносини, а саме працювала з ним в Новопсковському ВП оперуповноваженою з липня 2020 року й до моменту окупації. 03 березня 2022 року територію ОСОБА_11 було окуповано, тому за вказівкою керівника вони виїжджали до м. Дніпра, а саме, у Вайбері в групі їхніх співробітників писали, що відділ захоплено, потрібно виїжджати. Їй відомо, що інші співробітники телефонували ОСОБА_8 з приводу виїзду, але він не виїжджав з ними до Дніпра. На відео бачила чоловіків у форменому одязі з символікою т.зв. ЛНР, які приймали присягу в приміщенні актової зали т.зв. МВД «лнр», де з ними знаходився і ОСОБА_8 у такій же формі. Також їй відомо, що ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Новопскова, виїжджав на виклик для фіксації смерті чоловіка, який знаходився в будинку. На цьому будинку була камера відеоспостереження, тому вона бачила, що ОСОБА_8 виїжджав на цей виклик як працівник окупаційної влади, оскільки був у форменому одязі з шевронами, на яких малися написи «МВД лнр».

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Також, показання свідків узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на повідомлення ГУНП в Луганській області про виявлення кримінального правопорушення, а саме працівниками поліції ГУНП в Луганській області спільно з працівниками Луганського управління ДВБ НП України була отримана інформація, що старший інспектор сектору ювенальної превенції відділу превенції № 1 Старобільського РУП лейтенант поліції ОСОБА_8 перейшов на бік незаконних збройних формувань «лнр».

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на витяг з наказу ГУ НП в Луганській області від 13 травня 2021 року № 205 о/с «По особовому складу», згідно якого призначено по Старобільському районному управлінню поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 старшим інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області, на підставі його рапорту від 05 березня 2021 року. Згідно послужного списку 30 квітня 2020 року за наказом НПУ № 440 о/с присвоєно звання «лейтенант поліції».

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 15 червня 2013 року Новопсковським РВ УДМС України в Луганській області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким підтверджено його належність до громадянства України.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновок про результати службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівником поліції ГУНП в Луганській області інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції лейтенантом поліції ОСОБА_8 , що виразилося у невиконанні завдань, покладених на органи Національної поліції України під час дії воєнного стану в державі.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано наказ ГУНП в Луганській області № 1152 від 13.06.2022 року, згідно якого старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 звільнено зі служби в поліції за особисту недисциплінованість, безвідповідальне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, зокрема наказу керівництва ГУНП в Луганській області щодо прибуття поліцейських до місця тимчасової дислокації Головного управління, Присяги поліцейського, що виразилося у невиконанні завдань, покладених на органи Національної поліції України під час дії воєнного стану в державі, що суперечить сутності і призначенню правоохоронних інституцій, підривають авторитет та рівень довіри громадян до поліції.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду інформації інтернет-ресурсу від 04 липня 2022 року, згідно якого встановлено факт зборів громадян у 2014 році з метою проведення референдуму на підтримку т.зв. «лнр», прийняття «акту та декларації про суверенність лнр» на тимчасово окупованій території Луганської області.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол огляду інтернет-сторінки телеграм-каналу «МВД лнр» від 25 липня 2022 року, де публікація має назву «правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и её народу», на якому зображено відділ поліції № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, де працівники відділу приймають присягу на вірність т.зв. «луганській народній республіці» та її народу, оглянутого за участю свідка ОСОБА_10 , яка серед працівників відділу впізнала старшого інспектора з ювенальної превенції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 , який на відео стояв перший праворуч у зеленій формі, притаманній одягу окупантам.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду інтернет-сторінки телеграм-каналу «МВД лнр» від 25 липня 2022 року, відповідно до якого публікація має назву «правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и её народу», на якому зображено відділ поліції № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, де працівники відділу приймають присягу на вірність т.зв. «луганській народній республіці» та її народу, оглянутого за участю свідка ОСОБА_12 , яка серед працівників відділу впізнала старшого інспектора з ювенальної превенції Старобільського РУП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 , який на відео стояв перший праворуч у зеленій формі, притаманній одягу окупантам.

Крім того, судом першої інстанції враховано протокол огляду інформації (відеозапису) від 12 серпня 2022 року, відповідно до якого оглянуто опубліковану в мережі інтернет публічну інформацію, розміщену на веб-сторінці з назвою «Министерство внутренних дел Луганской народной республики» від 20.07.2022 року під назвою «правоохранители Новопсковского и Белокуракинского РОВД МВД ЛНР приняли присягу на верность республики и её народу», оглянутого за участю свідка ОСОБА_9 , яка серед інших працівників відділу вказала на фото у четвертому ряді, на якому на передньому плані зображений чоловік у зеленому камуфляжному одязі з шевроном на правій руці, за спиною вказаного чоловіка, на задньому плані у дві шеренги стоять група осіб, одягнені у зелений камуфльований одяг, де свідок зазначила, що на вказаному фото, на задньому плані перший у першому ряді зображений інспектор ювенальної превенції відділу превенції ВП № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області ОСОБА_8 . Дане фото має підпис, розташований внизу ліворуч з текстом «Присяга в Новопсковском и Белокуракинском РОВД МВД ЛНР», у верхньому правому краї фото має надпис «20 июля в 17:45».

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду від 17 серпня 2022 року публікацій інтернет-ресурсів з додатками (Указами Президента України), відповідно до яких підтверджено факт введення, дії та продовження на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану.

Крім того, судом першої інстанції враховано протокол огляду від 17 серпня 2022 року публікацій інтернет-ресурсів Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади Кабінету Міністрів України, Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, відповідно до якого підтверджено та визначено Перелік тимчасово окупованих територій Луганської області, зокрема Новопсковської селищної територіальної громади Старобільського району (до складу якої входить смт. Новопсков), внаслідок військових дій рф.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протоколом огляду від 18 серпня 2022 року інтернет-ресурсу, в ході якого оглянуто опубліковану в мережі інтернет публічну інформацію публікації, розміщеної на інтернет сторінці (сайті) т.зв. «Министерства внутренних дел Луганской народной республики» окупаційної адміністрації РФ щодо створення та роботи так званого мовою оригіналу «Новопсковского районного отдела внутренних дел МВД ЛНР» («Новопсковського РВВС МВС лнр») з місцем розташування в незаконно захоплених адміністративних будівлях ВП № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, розташованих в смт. Новопсков Луганської області.

Отже, суд першої інстанції на підставі вказаних доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 скоїв державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту та в умовах воєнного стану.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність умислу та шкоди від дій ОСОБА_8 з огляду на таке.

За змістом ст. 111 КК державна зрада полягає в умисному вчиненні громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України» такою є захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Згідно з доктриною кримінального права та практикою застосування цієї норми Верховним Судом, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності полягає у сприянні можливим чи дійсним зусиллям резидентів такої держави заподіяти шкоду національній безпеці України. Підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України. Види підривної діяльності та форми допомоги в її проведенні можуть бути різними. Суб`єктом державної зради є громадянин України, суб`єктивну спрямованість злочинних діянь визначає формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України». Мотиви і мета не є обов`язковими ознаками злочину й можуть бути різними, вони є факультативними ознаками в структурі суб`єктивної сторони цього правопорушення, оскільки не передбачені в диспозиції ст. 111 КК. Склад цього кримінального правопорушення є формальним для кваліфікації не має значення, чи настали суспільно небезпечні наслідки (наприклад, постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня, 26 жовтня 2023 року, 9 квітня 2024 року, справи № 759/4148/17, 757/46325/17-к, 639/1528/22 відповідно).

Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту (вчинює шпигунські дії, надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України) і бажає цього.

Також необхідно зазначити, що формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за ст. 111 КК України.

Повертаючись до матеріалів цього кримінального провадження, то згідно з установленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження громадянин України ОСОБА_8 , який будучи працівником правоохоронного органу, зрадив присязі вірно служити українському народові, порушив обов`язки дотримуватись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, надав добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ та перейшов на бік ворога.

На свідомість і добровільність дій обвинуваченого ОСОБА_8 за висновком суду першої інстанції також вказує характер таких дій та їх тривалість, оскільки останній не вчинив жодних дій для дотримання законних інтересів української держави, а навпаки продовжив виконувати обов`язки, покладені на нього окупаційною владою. Крім того, будучи громадянином України та будучи старшим інспектором сектору ювенальної превенції відділу превенції Старобільського районного управління поліції ГУНП в Луганській області, ОСОБА_8 з огляду на його вік та достатній життєвий досвід усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Тому суд дійшов до правильного висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 не проінформований про розгляд кримінального провадження щодо нього, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Згідно з положеннями ст. 297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

За статтею 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального досудового розслідування у зв`язку з прийняттям уповноваженим органом рішення про передачу обвинуваченого для обміну як військовополоненого публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику.

Отже, наведені вище положення закону містять вимоги щодо повідомлення осіб, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, про здійснення щодо них спеціального досудового розслідування та судового розгляду.

Як убачається з матеріалів провадження, розгляд кримінального провадження судом за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 здійснювався на підставі прийнятого рішення про спеціальне судове провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито заходів для повідомлення ОСОБА_8 про здійснюване щодо нього кримінального провадження, шляхом публікування повідомлень на офіційному сайті Генеральної прокуратури та в газеті «Урядовий кур`єр», та надання всіх документів її захиснику.

Також з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_8 про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікування оголошень у засобу масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (Урядовий кур`єр»), а також на офіційному веб-сайті Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 здійснювалося за участю захисника ОСОБА_7 , який ефективно здійснював захист інтересів ОСОБА_8 , зокрема шляхом подання апеляційної скарги.

Таким чином, з огляду на викладене вище, як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції були виконані вимоги КПК України щодо повідомлення ОСОБА_8 про здійснення щодо нього спеціального досудового розслідування, про підозру та про дату, час і місце розгляду справи відносно нього судом. При цьому, виконання наведених вимог закону є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування та судового розгляду відносно ОСОБА_8 .

Разом з тим, у справі Sanader v. Croatia (від 12 лютого 2015 року, заява № 66408/12) Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме по собі не є несумісним із ст. 6 Конвенції, і ця норма буде порушена лише коли особа, засуджена заочно, згодом не може отримати від суду новий розгляд по суті обвинувачення, якщо не було однозначно встановлено, що вона відмовилася від свого права з`явитися і захищати себе або що він мав намір уникнути суду.

Чинний КПК України містить положення, які дозволяють забезпечити такий перегляд в суді апеляційної інстанції як щодо питань права, так і фактів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 400 КПК України якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених статтею 138 цього Кодексу, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених статтею 399 цього Кодексу.

Таким чином, засуджений навіть після закінчення строків на апеляційне/касаційне оскарження не позбавлений права подати скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження, якщо причини його неявки дійсно виявляться поважними, під час якого він не буде позбавлений можливості ставити питання про усунення порушень, які, на його думку, були допущені під час спеціального досудового розслідування та судового розгляду.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у даному кримінальному провадженні здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , котрий постійно перебуває на тимчасово окупованій території України, без оголошення його в міжнародний розшук відповідає приписам пункту 20-1 Розділу XI «Перехідні положення» КПК та не може свідчити про порушення гарантій щодо заборони дискримінації згідно з п. 1 ст. 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого засудженого визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.

Під час судового провадження суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 10, 22 КПК України, перевірив доводи сторони захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений винуватий у його вчиненні.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення і наслідки, що настали, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, з 12 липня 2019 року проходив службу в Національній поліції України на посадах атестованого складу, за час служби присвоювалося спеціальне звання «лейтенант поліції» на підставі наказу НПУ від 30.04.2020 року № 440 о/с, згідно копії паспорту зареєстрований в АДРЕСА_1 , відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, та призначив ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади, у тому числі у правоохоронних органах та в органах місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки, що передбачено санкцією ч.2 ст. 111 КК України.

Покарання, призначене ОСОБА_8 , за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4