ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/871/25 Справа № 707/1/25 Категорія: ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, було продовжено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 лютого 2026 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків 250 розмірів пожиточного мінімуму для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті становить 757 000 грн.

При прийнятті такого рішення, суд врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Окрім того, існують ризики, передбачені ст. п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання зазначеного запобіжного заходу: можливість переховування від органів прокуратури та суду, незаконно впливати на свідків чи інших обвинувачених у цьому ж кримінальному правопорушенні, вчинити інше кримінальне правопорушення. На наявність цих ризиків вказують тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Також судом враховані дані про осіб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не мають постійного місця роботи, що говорить про відсутність у них постійного джерела доходів, що може стати підставою для продовження вчинення вказаних кримінальних правопорушень, оскільки незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин може приносити швидкий стабільний заробіток.

Суд зазначив, що дані обставини, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не припинили існувати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вищевказану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави з 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 80. Зазначає, що при продовженні обвинуваченим запобіжного заходу, суд порушив практику ЄСПЛ. Посилаються на вимоги ст. 177 КПК України щодо оцінки підстав слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, та жодним чином немає на меті переховуватись від органів досудового розслідування та впливати на свідків та експерта. Переконаний, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України. Вважає ризики вказані прокурором безпідставними та недоведеними. Відзначає, що розмір застави, який було визначено ОСОБА_6 , є занадто великим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати суду першої інстанції та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що прокурором до клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було додано жодного доказу на підтвердження викладених в ньому обставин, чим порушено п. 1 ч. 3 ст. 199 та п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України. Вважає, що посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та наведених у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ні чим не доведено. Зазначає, що ризики, які вказані у клопотанні прокурора були актуальними на 06.12.2024. Посилається на практику ЄСПЛ щодо підстав для тримання особи під вартою. Зазначає, що ОСОБА_7 вже тривалий час перебуває під вартою.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, які підтримали її вимоги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, які підтримали її вимоги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор, який заперечував проти їх задоволення, пославшись на законність ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених та їхніх захисників, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 2 статті 422-1 КПК України визначає, що апеляційний суд здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Дані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що при прийняті рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу: переховування від органів прокуратури та суду, незаконно впливати на свідків чи інших обвинувачених у цьому ж кримінальному правопорушенні, вчинити інше кримінальне правопорушення не зникли та не зменшились. Про їх існування свідчить суворість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими у вчинені цих злочинів.

Колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуюся, може реально спонукати їх до вчинення дій, спрямованих на переховування від суду.

Отже більш м`який запобіжний захід, а ні ж тримання під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам.

З огляду на ці обставини суд першої інстанції привів належні доводи щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до національного законодавства та практики ЄСПЛ, суд першої інстанції, визначив необхідність, при прийняття рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувати до обвинуваченої альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на неведене, апеляційний суд на цей час не вбачає підстав для зменшення розміру встановленої застави обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. За таких обставин не вбачається підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2025 року без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3