ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4047/24 Номер провадження 11-кп/814/850/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів з секретарем з участю: прокурора обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за №0000232 від 13.06.2024, за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2024 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Машівка, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.04.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 17 000 грн;

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10.04.2024 року яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді штрафу постановлено виконувати окремо.

По справі вирішено долю речових доказів.

За вироком суду, 12.06.2024 близько 22:00 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи можливості власного мобільного телефону марки «Redmi», номер телефону НОМЕР_1 , через мобільний застосунок у месенджері «Telegram», зв`язався шляхом онлайн-переписки із невстановленими особами під нік-неймом «Glovo 24/7» та замовив за 550 грн. для власного вживання без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину - PVP масою 1 г., у вигляді кристалічної речовини, з метою подальшого вживання. Після оплати вищевказаного замовлення ОСОБА_7 отримав повідомлення із посиланням на зображення із координатами точного місця розташування придбаної психотропної речовини на карті Полтавського району, а саме в с. Розсошенці, за координатами «широта: 49.540693, довгота: 34.51375111».

Надалі, 13.06.2024, близько 10:30 год., ОСОБА_7 , прийшов до вказаного місця, що за адресою: Полтавський район, с. Розсошенці, за попередньо отриманими координатами та фотографією, знайшов попередньо замовлений згорток в червоній ізоляційній стрічці, в середині якого знаходився полімерний пакет на пазовій застібці із кристалічною речовиною світло-коричневого кольору, яка містить психотропну речовину PVP, масою 0,706 г., та поклав до правої зовнішньої кишені куртки, тобто незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину без мети збуту.

У подальшому 13.06.2024, близько 11:00 год. ОСОБА_7 , незаконно зберігаючи психотропну речовину, перебуваючи по вулиці Михайла Грушевського, 8 в с. Розсошенці Полтавського району був зупинений працівниками поліції та добровільно видав для огляду згорток в червоній ізоляційній стрічці, в середині якого знаходився полімерний пакет на пазовій застібці із кристалічною речовиною світло-коричневого кольору, яка містить психотропну речовину PVP, масою 0,706 г., обіг якої заборонено, та яку ОСОБА_7 зберігав у правій кишені куртки, для власного вживання без мети збуту.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому за ч.2 ст.309 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Полтавського районного суду від 10.04.2024 у вигляді штрафу та вважати ОСОБА_9 остаточно засудженим до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі зі сплатою штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн. Покарання у вигляді штрафу, призначене ОСОБА_7 ; Вироком Полтавського районного суду від 10.04.2024, виконувати самостійно.

Зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому місцевий суд не врахував те, що ОСОБА_7 має не зняту і не погашену судимість за вироком Полтавського районного суду від 10.04.2024 за ч.1 ст.309 КК України, яким засуджений до штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.), покарання не відбув, а саме штраф не сплатив, на шлях виправлення не став та через два місяці після постановления першого вироку знову вчинив аналогічний злочин.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.309 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність ухвалення нового вироку із призначенням ОСОБА_7 реального покарання за вчинене не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів прокурора, покарання ОСОБА_7 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, наявність обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_7 вину у вчиненому злочини визнав повністю та розкаявся, судове провадження щодо ОСОБА_7 відбувалося у спрощеному порядку відповідно до приписів ч.3 ст.349 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в межах санкції ч.2 ст. 309 КК України у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно м`яким, а тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення реального покарання за вчинене, про що поставлено питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За змістом ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції апеляційний суд змінює вирок у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з правовим висновком, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа №243/7758/20, провадження №51-113кмо21), для застосування закріплених у ч.1ст.71 ККУкраїни правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша умова стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга умова полягає в наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних вище умов виключає можливість застосування положень ч.1ст.71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді штрафу (ст.53КК України), яке на час ухвалення нового вироку вже відбуте, порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч.1 ст.71,ч.3 ст.72КК України, не застосовуються.

При цьому, в зазначеній вище постанові об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду при аналізі обставин кримінального провадження, що перебувало на її розгляді, констатувала, що у випадку, коли за вироком суду першої інстанції на підставі ч.1 ст.71, ч.3 ст.72КК України обвинуваченому було призначено до самостійного виконання штраф як невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком, то та обставина, що на момент апеляційного розгляду обвинувачений сплатив цей штраф, не вказує на наявність підстав для зміни порядку призначення йому покарання за сукупністю вироків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 10.04.2024 Полтавським районним судом Полтавської області ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень (а.п.23).

Станом на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, в кримінальному провадженні, що є предметом апеляційного розгляду, та ухвалення місцевим судом оскаржуваного вироку штраф сплачений не був.

Разом з тим, як установлено під час провадження в суді апеляційної інстанції, 24.07.2024 ОСОБА_7 знято з обліку Полтавського районного сектору №5 Філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області у зв`язку зі сплатою ним штрафу в розмірі 17000 гривень, призначеного йому за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 10.04.2024, що підтверджується даними довідкою цього органу пробації щодо ОСОБА_7 від 24.07.2024.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу за попереднім вироком є виконаним.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що хоча на час ухвалення оскарженого вироку судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність у зв`язку з тим, що обвинувачений не виконав покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень, призначеного за попереднім вироком, а тому місцевий суд мав застосувати приписи ст.71 КК України та вказати на самостійне виконання попереднього вироку, проте це порушення втратило свою актуальність, оскільки наразі жодне невідбуте ОСОБА_7 покарання, що підлягало би приєднанню до покарання, призначеного за ч.2 ст.309 КК України, за сукупністю вироків, відсутнє і та обставина, що обвинувачений у повному обсязі сплатив призначений йому штраф свідчить про відсутність підстав для обрання йому заходу примусу із застосуванням ст.71 КК України.

Натомість, у цьому випадку скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового вироку з призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків з приєднанням до покарання за новим вироком штрафу, призначеного обвинуваченому за попереднім вироком, призведе до повторного призначення штрафу, який вже був сплачений під час апеляційного розгляду.

Іншими словами, сплатою в повному розмірі штрафу, призначеного за попереднім вироком, до ухвалення нового вироку вже повністю вичерпується виконання цього кримінального покарання як відповідна стадія реалізації кримінальної відповідальності. А тому повторне його призначення за правиламист.71КК України суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст.65КК України), але й положенням ст.4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі та ст.19 КПК України, якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Оскільки призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу за попереднім вироком виконано в повному обсязі, то відсутні підстави для рішення про самостійне виконання цього вироку.

За таких обставин, оскаржуваний вирок належить змінити, виключивши з нього рішення про самостійне виконання вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 10.04.2024 щодо ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 26.09.2024 відносно ОСОБА_7 змінити та виключити з резолютивної частини вироку посилання на окреме виконання вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 10.04.2024.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4