справа № 492/1672/25
провадження № 1-кс/492/120/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

19 листопада 2025 року м.Арциз

Слідчий суддя Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

розглянув заяву адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України щодо незаконного затримання, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_4 із зазначеною заявою, в порядку статті 206 КПК України, в якій просить зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно звільнити ОСОБА_4 . Заяву мотивує тим, що 18 листопада 2025 року приблизно о 12 год. 10 хв. ОСОБА_3 біля будівлі суду співробітники поліції затримали ОСОБА_3 та доправили останнього до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , начебто для складання відносно нього адміністративних матеріалів за статтею 210 КУпАП. Таким чином, ОСОБА_3 без його волі, приблизно з 12 год. 18 листопада 2025 року незаконно утримують на території ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши заяву, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження за цією заявою з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному проваджені.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини 1 статті 3 КПК України).

Відповідно до частини 3 статті 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 206 КПК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Натомість за змісту поданої заяви слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку статті 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку статті 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку статті 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Також, слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа № 766/22242/17), згідно з якою, відповідно до частин 2-5 статті 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення статті 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому статтею 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Слідчим суддею встановлено, що до заяви не долучено жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , та тих обставин, що останній незаконного утримується в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи із встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства, слідчим суддею встановлено, що твердження про незаконне затримання особи не підтверджується жодними переконливими матеріалами.

Разом з тим, наведені в заяві обставини не належать до правовідносин, які регулюються нормами КПК України, оскільки слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Зі змісту заяви убачається, що ОСОБА_3 не є учасником жодного кримінального провадження, не тримається під вартою, в тому числі у зв`язку із застосованим запобіжним заходом, не є затриманим у порядку статті 208 КПК України чи статті 207 КПК України неуповноваженою особою, не утримується правоохоронними органами в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Окрім того, й положеннями статтею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідуванню, і ними також не передбачено можливості оскарження зазначених у заяві (зверненні) адвоката ОСОБА_2 дій.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів, чи прав або інтересів ОСОБА_3 , службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_1 при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду або у даному випадку належним способом реагування на позбавлення особи волі, про що зазначає у заяві, є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку статті 206 КПК України.

Згідно з частиною 6 статті 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, частиною 4 статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Керуючись статтями 303, 304 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 в порядку статті 206 КПК України щодо незаконного затримання.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1