Провадження №1-кп/490/1724/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

26 грудня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районного суду м. Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Миколаїв клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001189 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст.125 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не маючого на утриманні дітей, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді водій 1 стрілецького відділення З стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та з 11.06.2025 рахується, як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0001189 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст.125 КК України.

Від прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону ОСОБА_8 надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст.125 КК України.

Прокурор обґрунтовує клопотання наявністю ризиків, передбачених п. 1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вік та стан здоров?я ОСОБА_4 не перешкоджають у обранні запобіжного заходу щодо нього у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_4 не має стійких соціальних відносин, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей, працевлаштований. Підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відсутні, оскільки він не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки ризики на які вказує прокурор нічим не доведено.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що підтримує захисника, щодо застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді 30.09.2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави. Ухвалою слідчого судді від 25.11.2025 року продовжено строк тримання під вартою до 27.12.2025 року без права внесення застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені п. 1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення підтвердилися.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкція ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням ст. 68 КК України по якій обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років. Санкція ч. 2 ст.125 КК України, по якій обвинувачується ОСОБА_4 передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст.125 КК України, раніше не судимий, не одружений, що вказує на відсутність стійких соціальних зв`язків. Працевлаштований, алена момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді водія 1 стрілецького відділення З стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та з 11.06.2025 рахується, як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, що підтверджує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, та ризик переховуватися від суду оскільки йому загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років в разі доведення вини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також продовжує існувати ризик впливу обвинуваченого на потерпілих у кримінальному провадженні, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. За змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов суд доходить висновку про достатню вірогідність продовження ризику впливу на потерпілих, оскільки обвинувачений тривалий час знайомий з потерпілими, підтримував з ними дружні відносини, знає їх місце проживання та не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_4 може здійснювати на них вплив з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Також судом береться до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину і як встановлено в судовому засіданні, відносно нього порушено кримінальне провадження за ч. 5 ст. 407 КК України.

Будь яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не має, підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не встановлено і застосування більш м`ягких запобіжних заходів на думку суду не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, є доведеною наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким неможливо шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 176-178, 183, 194, 196-197, 315, 369-372 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Південного регіону ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження за №0001189 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.09.2025 року, на 60 днів, до 23 лютого 2026 року включно.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1