В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2025 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000683,відомості прояке внесенідо Єдиного реєстру досудовогорозслідування 08.09.2025за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.06.2025 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 120 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

08.08.2025 приблизно о 18:00 год, ОСОБА_3 , будучи засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України, перебуваючи по вулиці Академіка Кримського в місті Біла Церква Київської області, на земельній ділянці незаконно придбав - знайшов прозорий зіп-пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком зі вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, ззовні схожої на психотропну речовину «PVP».

В подальшому, ОСОБА_3 , маючи в минулому досвід вживання вказаної психотропної речовини та переконавшись за зовнішніми ознаками, що знайдена ним речовина є психотропною, а саме «PVP», помістив даний пакет до кишені нагрудної сумки, в яку був одягнений, де незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Надалі, 08.09.2025 близько 18:20 год, перебуваючи неподалік будинку №10 по вулиці Академіка Кримського в місті Біла Церква Київської області ОСОБА_3 зупинили працівники поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу предметів та речовин, та в подальшому, під час проведення огляду місця події, ОСОБА_3 з кишені нагрудної сумки, в яку був одягнений, видав прозорий полімерний пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», загальною масою 0,325 г. що є невеликим розміром, яку ОСОБА_3 посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 08.08.2025 близько 18:20 год, він перебував на масиві Піщаному в м. Біла Церква, неподалік будинку №10 по вулиці Академіка Кримського. На землі він знайшов прозорий зіп-пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком у якому була психотропна речовина «соль», яку він підняв та поклав у сумку, з метою власного вживання. Він розумів, що то була «соль», тому що раніше вживав її. Потім його зупинили працівники поліції, запропонували видати заборонені речі. Він добровільно видав поліцейським пакунок із психотропною речовиною. Погоджується, з тим, що речовина, яку він підняв та зберігав є речовиною «PVP» та погоджується з її масою. Так сталося тому, що він мав залежність від наркотичних засобів та не міг справитися з цією проблемою. В судовому засіданні щиро кається, розуміє, що це негативно впливає на здоров`я та на життя. Шкодує про свій вчинок, засуджує свою поведінку, зробив для себе висновки. Наразі він не вживає психотропні речовини, обіцяє їх більше взагалі не вживати та має намір пройти лікування від залежності. Готовий понести покарання за вчинений злочин.

Показання обвинуваченого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України. Дані покази підтверджують настання самої події, в частині часу, місця події відповідають об`єктивній дійсності.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконе придбання та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК Україна враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів або прекурсорів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 від 02.11.2021.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 засуджує свою поведінку, щиро жалкує про вчинене, готовий понести покарання, що об`єктивно підтверджує його щире каяття.

Обтяжуючих обставин у кримінальному провадженні відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, вчинив новий злочин під час невідбутого покарання у виді пробаційного нагляду, непрацюючий, розлучений, утриманців не має, має місце реєстрації та проживання, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на даний час не отримує.

Також судом враховується позиція в судових дебатах прокурора, яка вважала за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року позбавлення волі та застосувати на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості злочину, обставини злочину, особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, позицію прокурора, приходить до висновку що необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_3 , буде призначення йому покарання без ізоляції його від суспільства, а тому останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у середній межі санкції статті Кримінального Закону, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування звільнення від покарання з випробуванням, у даному випадку є дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні і соціальні цінності, має позитивне ставлення до праці, відповідно, зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі « Ізмайлов проти Росії » (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів. Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше 03.06.2025 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Згідно повідомлення Білоцерківського районного відділу № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області № 6360/32/2/1-25 від 22.06.2025, ОСОБА_3 поставлений на облік Білоцерківського РВ № 1 21.07.2025.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 08.09.2025, тобто під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 71 КК України та п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до довідки, виданої Білоцерківським районним відділом № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області № 7153/32/2/1-25 від 03.11.2025, ОСОБА_3 знятий з обліку Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 28.10.2025 у зв`язку із відбуттям призначеного покарання у виді громадських робіт строком на 120 годин.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 243/7758/20 від 06.12.2021 зроблено висновок щодо застосування положень ч. 1 ст. 71 КК: «Для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності: - перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; - друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком. Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.».

Таким чином, на час ухвалення вироку у даному провадженні, обвинувачений в повністю відбув покарання у виді 120 годин громадських робіт за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025.

І відтак, відсутні підстави для призначення остаточного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого не має з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Питання про процесуальні витрати слід вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За викладеного, процесуальні витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні (висновок експерта від 15.09.2025 № СЕ-19/111-25/56008-НЗПРАП) в сумі 3 565,60 грн, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (рік) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речовий доказ по справі: психотропну речовину, обіг якої заборонено «PVP», масою 0,325 г, яка знаходиться у спеціальному пакеті №6066294 та відповідно до квитанції № 957 передана на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному проваджені в сумі 3 565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_5