ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/48/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 342 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Згідно вироку 24 липня 2025 року о 08 год. 00 хв., поліцейський взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції ОСОБА_10 спільно з поліцейським взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_11 заступили на чергування в складі екіпажу «Юпітер- 203», у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю.

25 липня 2025 року о 06 год. 48 хв., під час несення служби, перебуваючи по вул. Степана Будного, 4А в м. Тернополі, за допомогою лазерного пристрою «Trucam LTI 20/20 ТС000750» поліцейським ОСОБА_11 зафіксовано адміністративне правопорушення та зупинено транспортний засіб «Кіа Rio X», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 , за порушення п.12.9.6 ПДР України, а саме перевищення водієм транспортного засобу встановлених обмежень швидкості руху, передбаченими знаками 3.29.3 та 31.30.3.

В подальшому працівником поліції ОСОБА_11 відносно ОСОБА_7 розпочалось складання адміністративних матеріалів щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України, під час якого ОСОБА_10 , відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», перевірив дані ОСОБА_7 за допомогою «Інформаційного порталу Національної поліції України» (ІПНП), діючого на підставі наказу МВС України від 03.08.2017 №676 Про затвердження Положення про інформаційно- комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», та виявив облікові відомості про перебування останнього в розшуку за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 210, 210-1 КУпАП України.

У цей же час, про виявлені обставини ОСОБА_10 повідомив водія ОСОБА_7 та зазначив про необхідність доставлення його до найближчого відділу ТЦК та СП з метою складання необхідних матеріалів. У свою чергу, ОСОБА_7 повідомив поліцейському ОСОБА_10 , що прибуде до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою м. Тернопіль, вул. Тролейбусна 5, на автомобілі «Кіа Rio X», д.н.з. НОМЕР_2 в супроводі зазначених працівників патрульної поліції, які в подальшому здійснювали його супровід на службовому авто, рухаючись позаду.

В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на невиконання законних вимог поліцейських, втечу та вчинення опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними свої службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 25 липня 2025 року з 07:05 год по 07:11 год здійснив проїзд за кермом транспортного засобу «Кіа Rio X», д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку від вул. Степана Будного, 4а, м. Тернопіль на вул. Тролейбусна, 5, м. Тернопіль.

Проїжджаючи повз будівлю ІНФОРМАЦІЯ_2 на вул. Тролейбусна 5, м. Тернопіль, ОСОБА_7 не зупинився, а збільшивши швидкість автомобіля, продовжив рух в напрямку вул. Сергія Короля м. Тернопіль.

В подальшому, повернувши на вул. Сергія Короля, зрозумівши, що ОСОБА_7 намагається уникнути виконання законних вимог поліцейських та втекти, поліцейський ОСОБА_10 , який перебував за кермом службового автомобіля за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та численних звукових сигналів подавав останньому команди зупинитись, проте на вказані законні вимоги поліцейських ОСОБА_7 не реагував та продовжував свій рух, приїхавши в двір будинку АДРЕСА_2 .

Зупинившись о 07:13 год в дворі будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 вийшов із зазначеного автомобіля та направився в напрямку входу в під`їзд №2 даного будинку, проте в цей же час був зупинений поліцейськими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які підбігли до нього.

Надалі, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_7 про те, що він затримується, у зв`язку із невиконанням законних вимог поліцейських про зупинку транспортного засобу та до нього буде застосовано спеціальний засіб кайданки, згідно з ст.45 Закону України «Про Національну поліцію», а також про те, що в порядку ст.261 КУпАП України, з метою виконання ч.1 ст.27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та на підставі постанови Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» його буде затримано.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 25 липня 2025 року о 07:14 год, ОСОБА_7 , перебуваючи в дворі будинку №53 по вул. Глибока Долина в м. Тернополі, розуміючи, що перед ним працівники поліції, які перебували у форменому одязі, почав вчиняти активну фізичну протидію адміністративному затриманню, а саме відштовхував працівників поліції від себе обома руками, рухаючись до під`їзду №2 зазначеного будинку втікав від них, із застосуванням сили утримував руки в різних положеннях, які не надавали за можливе поліцейським застосувати кайданки. В подальшому, під час вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 , на вимоги працівників поліції припинити вчиняти правопорушення не відреагував та продовжував тікати від поліцейського взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_10 та поліцейського взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_11 , забігши в під`їзд №2 вказаного будинку.

Перебуваючи в коридорі будинку №53 по вул. Глибока Долина в м. Тернополі, ОСОБА_7 продовжив чинити активну протидію діям поліцейських, шляхом штовхання та шарпання своїми руками, відштовхування поліцейських від себе, зайшовши в ліфт, де його злочинна поведінка продовжилась та він, не реагуючи на вказівки працівників поліції припинити опір, з допомогою ліфта піднявся на 5 поверх та, вирвавшись від правоохоронців, о 07:16 год забіг в кв. АДРЕСА_3 вказаного будинку, замкнувшись там.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_7 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади, особисту недоторканість поліцейських, під час виконання ними своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

В апеляційних скаргах:

прокурор просить змінити в частині призначеного покарання вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2025, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджено за ч. 2ст. 342 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що призначене ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч.2 ст .342 КК України, у виді двох років позбавлення волі, не відповідає вимогам положень ст.ст. 65, 69-1 КК України, що свідчить про неправильне застосування кримінального закону, так як ОСОБА_7 визнав свою вину і щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, а обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, та збитки кримінальним правопорушенням не були заподіяні.

захисник просить змінити в частині призначеного покарання вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2025. Призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді штрафу.

Свої вимоги сторона захисту мотивує тим, що:

- призначене судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, не перебував на обліку у нарколога чи психіатра, позитивно характеризується. Він повністю визнав вину та щиро розкаявся, що є пом`якшуючою обставиною,а обтяжуючі обставини відсутні, а потерпілі не мають претензій до обвинуваченого та просили призначити покарання у вигляді штрафу;

- суд першої інстанції безпідставно врахував нібито неодноразове притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 210, 210-1 КУпАП України, перебування його в розшуку та несплату штрафів, що не підтверджено матеріалами справи. Крім того, такі обставини спростовуються доданими до апеляційної скарги захисника відповідями Тернопільського РУП ГУНП;

- призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 50, 65 КК України та без належного обґрунтування застосував максимально суворе покарання, передбачене санкцією цієї статті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника і пояснення обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу і просили призначити покарання у виді штрафу, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу і просив змінити вирок, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на менший строк, однак заперечив проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах прокурор і захисник не оспорюють встановлені судом і наведені у вироку фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення та кваліфікацію її дій за ч.2 ст.342 КК України.

Аналізуючи доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими у зв`язку з наступним.

Згідно з ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті(санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 (справа№ 148/1211/15-к), зазначив, що формулювання п.1 ч. 1 ст.66 КК України передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто або з`явлення із зізнанням, або щирого каяття або активного сприяння розкриттю злочину, означає, що вимогу цього пункту виконано.

Таким чином, положення ст. 69-1 КК України застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у п. 1 ч.1 ст. 66 КК України та будь-яку з обставин вказаних у п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

При цьому, згідно позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 22.06.2023 у справі№953/22223/21 при призначення покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується, відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 14.04.2016).

Встановлено, що ОСОБА_7 під час судового розгляду щиро розкаявся у скоєному кримінальному правопорушенні, що судом у вироку визнано обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, в даному випадку відсутні, а збитки кримінальним правопорушенням не заподіянні.

Санкцією ч. 2 ст. 342 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до чотирьох років, або обмеження волі на той самий строк , або позбавленням волі на строк до двох років.

За таких обставин, призначення ОСОБА_7 судом максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 342 КК України, у виді двох років позбавлення волі, не відповідає вимогам положень ст.ст. 65, 69-1 КК України, що свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Згідно зі ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, зокрема, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Статтею 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За наведених обставин апеляційна скарга прокурора в частині вимог про зміну призначеного обвинуваченому покарання є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Разом з тим, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду не встановлено підстав для призначення обвинуваченому покарання саме у вигляді позбавлення волі, яке є найбільш суворим покаранням з передбачених санкцією ч.2 ст.342 КК України.

Так, згідно ч.2 ст.65 КК України більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що призначення найбільш суворого виду покарання суд першої інстанції належним чином не мотивував.

Так, щодо мотивів призначення покарання суд першої інстанції зазначив у вироку, що ОСОБА_7 є особою, притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 210, 210-1 КУпАП та у зв`язку із цим перебував у розшуку, застосованих у зв`язку із цим до нього штрафів не сплачував, а тому застосування до нього штрафу є необґрунтованим.

Однак, наведене обґрунтування не відповідає фактичними обставинами, які викладені в обвинувальному акті і які сторони визнали доведеними, а тому в судовому засідання вони не досліджувались.

Крім того, з доданих до апеляційної скарги захисника письмових інформацій Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області встановлено, що в період часу з 2022 року по 05.11.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було притягнуто до адміністративної відповідальності лише за порушення правил дорожнього руху. Відомості про неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст.210, 210-1 КУпАП чи має не сплачені певні штрафи відсутні. Окрім того, відповідно до інформації отриманої з ІАС Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості ОСОБА_7 в розшуку не перебуває. Згідно з даними реєстру виконавчих проваджень Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області відносно ОСОБА_7 немає відкритих проваджень, що стосуються адміністративних правопорушень пов`язаних з порушенням мобілізаційного законодавства.

Таким чином, викладені у вироку мотиви призначення покарання у виді позбавлення волі не відповідають фактичним обставинам провадження, що призвело до призначення покарання, яке є явно несправедливим через суворість.

Так, з наявних у матеріалах кримінального провадження даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 видно, що він на обліках в лікаря нарколога, психіатра не знаходиться, раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Окрім того, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі, встановлено пом`якшуючі обставини, яким є щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин.

Також, в ході судового розгляду потерпілі зазначили, що будь яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не мають, тому просили застосувати відносно ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу.

Оцінюючи наведені відомості про особу обвинуваченого і його посткримінальну поведінку, апеляційний суд враховує, що за змістом ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини,що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення конституційного Суду Украни від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправити правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац 4 підпункту 4.2).

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.2, 3 Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання відповідно до п. 1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначити покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що наявні відомості про особу ОСОБА_7 і його примирення з потерпілими вказують на усвідомлення обвинуваченим суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та формування в нього позитивних установок, що свідчить про недоцільність відбування ним покарання у виді позбавлення волі, а виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень в даному випадку можливо досягнути без ізоляції його від суспільства та призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу в максимальному розмірі, визначеному санкцією інкримінованої статті.

Таке покарання в даному випадку відповідатиме засадам розумності, справедливості і співмірності та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 408,409,413,414 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вказаним вироком за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

В іншій частині вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Копію ухвали апеляційного суду надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді