Номер провадження: 11-кп/813/1447/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 10.12.2025, якою під час судового розгляду об`єднаного к/п №0000511 від 17.07.2024 та к/п № 0000631 від 02.09.2024 стосовно:

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою суду частково задоволено клопотання прокурора Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу суд 1-ої інстанції виходив з доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та є актуальними на цій стадії к/п, відсутності підстав обрання більш м`якого запобіжного заходу, а також вирішив визначити обвинуваченій ОСОБА_6 розмір застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 не погодилася із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість, оскільки суд 1-ої інстанції не навів конкретних фактів, які підтверджують наявність ризиків в цьому к/п; фактично ухвала є шаблонною, без аналізу матеріалів справи та без врахування її пояснень; на теперішній час вона позбавлена житла, не має доходів, а тримання під вартою є для неї занадто суворим заходом; суд 1-ої інстанції не вказав жодної конкретної підстави неможливості обрання більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та винести нову, якою застосувати щодо неї інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_8 подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргуОСОБА_6 .

Оскільки обвинувачена та її захисник не заперечували щодо розгляду справи за відсутності прокурора, апеляційний суд керуючись приписами ст.ст. 405, 422-1 КПК України вирішив провести апеляційний розгляд провадження за встановленою явкою.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції обвинуваченої та її захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення, якщо таке подавалось (заявлялось).

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до обвинувальних актів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що надійшло до апеляційного суду, ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України, за кваліфікуючими ознаками: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи; незаконне проникнення до житла; умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, яке заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

При цьому, зокрема, санкція ч. 2 ст. 194 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, що за ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи загрозу суворості можливого покарання, кількість та особливості інкримінованих кримінальних правопорушень, серед яких умисний тяжкий злочин, з врахуванням характеристик обвинуваченої особи, активні дії, що їй інкримінуються та характеризуються підвищеним ступенем суспільної небезпеки, наявність в обвинуваченої ОСОБА_6 судимостей, стадію розгляду к/п та необхідність допиту (повторного допиту) свідків в к/п, апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ої інстанції щодо наявності в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та актуальність яких не зменшилася на цій стадії к/п.

При цьому, вище встановлених обставин в сукупності достатньо для констатації наявності вказаних ризиків та формування висновку про необхідність продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку та відсутності підстав для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд 1-ої інстанції продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначив їй альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що не перевищує розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 183 КПК України та на переконання апеляційного суду є цілком обґрунтованим, виправданим та відповідає особі обвинуваченої, обставинам к/п та розміру завданої нею шкоди (відповідно до обвинувального акту на суму 1 365 492 грн).

Ба більше, апеляційний суд звертає увагу, що оскаржувана ухвала суду від 10.12.2025, якою стосовно ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026 включно, вже була предметом апеляційного перегляду за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , за результатами чого Одеський апеляційний суд ухвалою від 22.12.2025 здійснив перевірку ухвали в межах доводів апеляційної скарги та дійшов висновку про залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом 1-ої інстанції оскаржуваної ухвали не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 .

Водночас, апеляційний суд, загалом погоджуючись із висновком суду щодо наявності правових підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою з метою забезпечення імперативних завдань кримінального провадження, в той же час звертає особливу увагу суду 1-ої інстанції на те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин.

Відтак, апеляційний суд, не втручаючись у процес здійснення правосуддя судом 1-ої інстанції, вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим звертає увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 10.12.2025, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.02.2026 включно, із визначенням розміру застави- залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття дієвих заходів для розгляду к/п за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 194 КК України в розумні строки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4