Справа №504/5180/25
Провадження №1-кс/504/485/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

17.12.2025с-ще Доброслав

Слідчий суддя Доброславського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

Особи які приймали участь в судовому засіданні:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваний ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5 смт. Доброслав, клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави у кримінальному провадженні №0000152, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.01.2019 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, офіційно одружений, має неповноілтню дитину, не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 289 КК України,

про підозру оголошено 30.12.2019 року,

затриманий о 10:25 год. 16.12.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області від 08.12.2025 року

ВСТАНОВИВ:

До Доброславського районного суду Одеської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави у кримінальному провадженні №0000152, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.01.2019 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 289 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення майнових злочинів, в тому числі за незаконне заволодіння транспортним засобом, висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та вчинив нові кримінальні правопорушення, за наступних обставин.

Так, 18.01.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 на сайті «OLX» мережі інтернет побачив розміщену об?яву ОСОБА_8 про здачу в орендне користування автомобіля марки «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого, у нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння вищезазначеним транспортним засобом шляхом обману.

Реалізуючи злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_8 , ОСОБА_6 зателефонував останньому та проявив у ході розмови свою зацікавленість у оренді автомобіля.

Після цього ОСОБА_6 домовився із ОСОБА_9 про зустріч наступного дня з метою ретельного огляду транспортного засобу - автомобіля марки «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та обговорення умов його оренди.

В подальшому, в другій половині дня 19.01.2019, біль точний час не встановлений, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_8 на території гаражного кооперативу, який розташований по вул. Інглезі, 15-а у м. Одесі та пообіцяв через тиждень передати останньому 2000 грн., за оренду автомобіля марки «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію на вказаний автомобіль.

ОСОБА_6 взявши ключі від транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію, не маючи у подальшому наміру сплачувати орендну плату та повертати сам автомобіль законному власнику, відключивши телефонний номер з якого здійснював спілкування з ОСОБА_8 , тобто таким чином незаконно заволодів автомобілем марки «DAEWOO Nexia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми незаконними діями ОСОБА_6 завдав ОСОБА_8 матеріальну коду на суму 126 135 гривень.

Крім того, 21.01.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 на сайті купівлі-продажу транспортних засобів «RST» мережі інтернет побачив розміщену об`яву ОСОБА_10 , про продаж автомобіля марки ВАЗ-2115, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_10 , за суму 3 000 доларів США. Після чого, у ОСОБА_6 повторно виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння вищезазначеним транспортним засобом шляхом обману.

Реалізуючи злочинний умисел спрямований незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_10 , ОСОБА_6 через соціальну мережу «VIBER», на сторінку ОСОБА_10 виклав фотографії автомобіля «DAEWOO NEXIA», яким раніше незаконно заволодів, з пропозицією обміну автомобілів та подальшим переоформленням права власності в одному з сервісних центрів МВС України.

Зацікавлений у вигідній для нього пропозиції ОСОБА_10 погодився та домовився про подальшу зустріч з ОСОБА_6 , з метою обміну транспортними засобами, на території с-ща Доброслав, Одеського району, Одеської області.

У подальшому, 22.01.2019 року біля 11.00 годин, ОСОБА_6 при зустрічі із ОСОБА_10 в районі АЗС «Перемога», що розташована вздовж автодороги сполученням «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг», в межах Доброславської селищної ради Одеської області, шляхом обману, не маючи наміру та законних прав на розпорядження автомобілем «DAEWOO NEXIA» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , обіцяючи останньому в подальшу допомогу у знятті автомобіля «DAEWOO NEXIA», з обліку бази «ЄДР МВС України», передав ОСОБА_10 ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію на автомобіль «DAEWOO NEXIA» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_10 передав ОСОБА_6 ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки ВАЗ-2115, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

ОСОБА_6 взявши ключі від автомобіля марки ВАЗ-2115, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та свідоцтво про його реєстрацію, не маючи у подальшому законних прав та наміру щодо перереєстрації автомобіля «DAEWOO NEXIA», повторно, незаконно, шляхом обману, заволодів автомобілем марки ВАЗ-2115, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та в подальшому розпорядився автомобілем на власний розсуд, тим самим завдавши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 83 820 гривень.

30.12.2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 289 КК України.

16.12.2025 року о 10:25 год. ОСОБА_6 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Доброславського районного суду Одеської області від 08.12.2025 року.

ОСОБА_6 17.12.2025 року доставлений до Доброславського районного суду Одеської області у судове засідання з розгляду клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

На даний час, підозра, яка оголошена ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 289 КПК України, на переконання слідчого судді є обґрунтованою та підтверджується наступними доказами:

У своєму клопотанні орган досудового розслідування вказує на ризики, передбаченні ст. 177 КПК України, що, на думку органу досудового розслідування, свідчить про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного засобу у вигляді тримання під вартою, з альтернативою застави, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

На думку органу досудового розслідування ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є обґрунтованим, з урахуванням тяжкості злочину та покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. Зазначене беззаперечно може вказувати на наявність обґрунтованого побоювання у органів досудового розслідування та суду про небезпеку переховування підозрюваного.

Органом досудового розслідування вказано, що за викликом слідчого підозрюваний ОСОБА_6 не з`явився, про поважні причини неприбуття, передбачені ст. 138 КПК України, не повідомив.

Як вказує орган досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та приховує своє місце знаходження з метою уникнення кримінальної відповідальності, в зв`язку з чим допитати його як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 361-1 КК України та провести з ним слідчі дії неможливо.

Приймаючи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, був у встановленому порядку викликаний, не з`явився без поважних причин та не повідомив про причини свого неприбуття, у лікарняному закладі не знаходиться, за місцем останнього фактичного мешкання відсутній протягом тривалого часу, орган досудового розслідування вважає, що існують достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду.

На думку органу досудового розслідування, ризик незаконно впливати на потерпілих та свідків є обґрунтованим, так як підозрюваний шляхом залякування, погроз чи вмовляння може вплинути на потерпілих та свідків для того, аби останні змінили свої покази у кримінальному провадженні, так як під час судового розгляду вони ще не допитані, а відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства жоден доказ, зібраний під час досудового розслідування, не має наперед встановленої сили та досліджується безпосередньо під час судового розгляду.

Тому, орган досудового розслідування вважає, що запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Також, орган досудового розслідування у своєму клопотанні просить слідчого суддю врахувати те, що докази про вчинення злочину підозрюваним є вагомими, покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні вказаного злочину передбачене законом у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Окрім того, на думку органу досудового розслідування, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється є обґрунтованим, оскільки підозрюваний має нестійкі соціальні зв`язки, негативно характеризується за місцем проживання.

Отже, на думку органу досудового розслідування, правовою підставою застосування до підозрюваного запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вище зазначені дії.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задовольнити, зазначивши, що підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Підозрюваний та його захисник зазначили, що підозрюваний не визнає свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, проти клопотання слідчого заперечували, просили обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, зокрема домашній арешт.

Захист послався на те, що підозрюваний хворіє на туберкульоз (закрита форма), має низку інших супутніх захворювань, має дружину, неповнолітню дитину, в теперішній час вживає заходів працевлаштування, позитивно характеризується за місцем мешкання.

Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

У справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти сполученого Королівства» від 30.08.1990 ЄСПЛ виснував, що заявники були затримані в Північній Ірландії поліцейським, який мав законне повноваження (з того часу скасоване) затримувати на термін до 72 годин будь-яку особу, підозрювану ним в тероризмі.

Суд постановив, що мало місце порушення статті 5 § 1 (право на свободу та особисту недоторканність) Конвенції, встановивши, що надані докази були недостатніми для того, щоб об`єктивно визначити «обґрунтовану підозру» для арешту.

Також у рішенні Високого Суду стверджується, що ««обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин».

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, а саме:

- заявою ОСОБА_10 від 31.01.2019 про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 31.01.2019, в ході проведення якого останній пояснив про обставини вчиненого відносно нього злочину;

- протоколом огляду транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 31.01.2019;

- протоколом огляду роздрукованих сторінок з сайту по продажу транспортних засобів «RST» з продажем автомобіля «DAEWOO NEXIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 31.01.2019;

- протоколом огляду належного потерпілому ОСОБА_10 мобільного телефону, а саме переписки його із ОСОБА_6 в соціальній мережі «VIBER» від 02.02.2019;

- протоколом допитів свідка ОСОБА_11 від 31.01.2019, в ході проведення якого останній пояснив про обставини вчиненого відносно його сина злочину;

- протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_10 для впізнання за фотознімками від 29.05.2019, в ході проведення якого він упізнав ОСОБА_6 як особу, яка незаконно заволоділа користуємим ним автомобілем ВАЗ-2115, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- протоколом пред?явлення свідкові ОСОБА_11 для впізнання за фотознімками від 29.05.2019, в ході проведення якого він упізнав ОСОБА_6 як особу, яка незаконно заволоділа автомобілем ВАЗ-2115, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у користуванні його сина - ОСОБА_10 ;

- заявою ОСОБА_8 від 17.12.2019 про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 17.12.2019, в ході проведення якого останній пояснив про обставини вчиненого відносно

нього злочину;

- протоколом пред?явлення потерпілому ОСОБА_8 для впізнання за фотознімками від 17.12.2019, в ході проведення якого він упізнав ОСОБА_6 як особу, яка незаконно заволоділа належним йому «DAEWOO NEXIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- Іншими доказами у їх сукупності, які зібрані у ході досудового розслідування та дослідженими слідчим суддею в судовому засіданні.

Слідчий суддя вважає, що вся сукупність наданих органом досудового розслідування доказів безумовно здатна переконати об`єктивного стороннього спостерігача, що ОСОБА_6 міг вчинити злочин.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Щодо ризиків:

Слідчий суддя безумовно звертає увагу, що ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, а обґрунтування органів влади щодо цього не може бути абстрактним, загальними або шаблонними (див., серед інших джерел, рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» [ВП] (Merabishvili v. Georgia) [GC], заява № 72508/13, пункт 222, від

28 листопада 2017 року)

Ризик втечі.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Слідчий суддя в судовому засіданні встановив, що підозрюваний має неповнолітню дитину- доньку ОСОБА_12 , офіційно не працевлаштований, офіційно перебуває у шлюбі, нерухомого майна у власності не має, не має заслуг перед державою, тому має мінімальні соціальні зв`язки з державою.

Близкість до державного кордону України до кордону Республіки Молдова також вказую на обгрунтовані побоювання щодо ризику втечі підозрюваного за межі держави.

Окрім того, слід також врахувати, що наявна обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 289 КК України, і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення, з урахуванням особи підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, в тому числі корисний, може істотно впливати на психологічне сприйняття ним невідворотності покарання, що вказує на обгрунтовані побоювання у виникненні у підозрюваного умислу щодо розробки та реалізації плану втечі.

Орган досудового розслідування довів в судовому засіданні, що підозрюваний не з`явився за викликом до слідчого, у телефонній розмові зі слідчим заявив, що не визнає себе винуватим і з`являтись до слідчого наміру не має.

Слідчий суддя враховує, що 08.12.2025 року задоволено клопотання слідчого, та надано дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу до суду для обрання запобіжного заходу.

На вказані твердження органу досудового розслідування стороною захисту в судовому засіданні зазначено, що дійсно така розмова між підозрюваним та слідчим відбулась 24.11.2025 року.

Слідчий просив підозрюваного з`явитись до слідчого 25.11.2025 року.

До захисників підозрюваний звернувся 26-27.11.2025 року, та 27.11.2025 року укладено договір із захисником.

Крім того, сторона захисту стверджує, і це не заперечувалось прокурором, що підозрюваний був затриманий біля центру пробації куди він прийшов для відмітки.

Слідчий суддя вважає, що у теперішній час ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, на теперішній час не виглядає максимальним, але, все ж таки має місце.

Ризик впливу на свідків, потерпілих.

ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці неодноразово виснував, що такий ризик може мати місце на початковій стадії досудового розслідування.

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Слідчий суддя також погоджується з доводами клопотання про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилення їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, адже свідки безпосередньо не допитані судом, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Отже слідчий суддя допускає, що цей ризик певною мірою наявний на стадії досудового розслідування, враховуючи, що згідно із законодавством України суди можуть посилатися лише на показання, надані безпосередньо в судовому засіданні, а не ті, що були раніше надані слідчому чи прокурору (див. пункт 63 та рішення у справі «Чжан проти України» (Zhang v. Ukraine), заява № 6970/15, пункт 69, від 13 листопада 2018 року).

Доводи сторони захисту про те, що у період з 2019-по 2021 рік (час ув`язнення) підозрюваний не спілкувався та не впливав на свідків та/чи потерпілих даного кримінального правопорушення, не спростовують вказаного ризику на початковій стадії досудового розслідування яке фактично в активній стадії один день.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому особа підозрюється.

Обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], заява № 23755/07, пункти 87, 88 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги).

Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 222).

ЄСПЛ вбачає порушення права на особисту недоторканність та свободу у випадках, коли суди у своїх рішеннях про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежуються «схематичними» мотивами, як «неналежна поведінка обвинуваченого», «тяжкість покарання, що загрожує» тощо (див. Рішення у справі «І.А. проти Франції»[19]).

В ухвалі суду мають бути зазначені обставини, що дають підставу очікувати, що цей ризик (ризики) справдяться і для цього слідчий, прокурор мають надати суду докази цього (див. Рішення у справі «Александр Макаров проти Росії»[20]).

Суд не повинен керуватись припущеннями про наявність ризику (ризиків) обґрунтовуючи застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, інакше це б свідчило про явну зневагу до презумпції невинуватості.

Так, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом під час оцінки ризику переховуватись від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість кримінального правопорушення (див. Рішення у справі «Мамедова проти Росії»[21]).

У своєму клопотанні орган досудового розслудівання обгрунтовує можливий ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому особа підозрюється тим, що ОСОБА_6 не має соціальних зв`язків, негативно характеризується за місцем проживання.

Характеризуючі матеріали органом досудового розслідування до клопотання не додавались, тому ці твердження є голослівними.

Відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, на думку слідчого судді, не може в повній мірі вказувати та обгрунтовувати такий ризик. Більш того суд встановив їх мінімальну наявність.

Водночас не може залишатись поза увагою слідчого судді те, що підозрюваний вже притягувався до кримінальної відповідальності раніше, обізнаний про кримінальну караність протиправних діянь.

Тому цей ризик наявний саме з цієї підстави.

На переконання слідчого судді викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, та наявність правових підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Можливість/Неможливість застосування більш м`якого (альтернативного) запобіжного заходу.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні не встановлено, зокрема, застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання є неможливим з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

При цьому суд враховує особу підозрюваного, його зв`язки з державою, характер інкримінованого правопорушення, його корисний напрямок.

Доводи сторони захисту про позитивну характеристику підозрюваного, наявність у нього захворювання на туберкульоз, наявність хворої матері, місця проживання, дружини та неповнолітньої дитини, не можуть бути безумовною підставою для більш м`якого (альтернативного) запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Слідчий суддя безумовно приймає до уваги характер та спосіб скоєного кримінального правопорушення та особу підозрюваного.

Тому слідчий суддя не вбачає правових підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу інакше ніж тримання під вартою.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо шляхом застосування до такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Альтернатива застави:

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг повідомленої підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).

Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Розмір застави щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчинені тяжкого злочину визначається у межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_6 необхідно визначити розмір застави виходячи з тяжкості інкримінованого йому злочину та обставин його вчинення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, його особи та його матеріального становища, тому суд вважає, що розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 60560,00 гривень є достатнім, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у даному кримінальному провадженні та не буде непомірним для підозрюваного, членів його сім`ї та близьких родичів.

Максимальний розмір застави обгрунтований саме характером злочину, способу його вчинення, особи обвинуваченого, корисний характер злочину.

Враховуючи викладене, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вищевикладені обставини, беручи до уваги, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, повноту та достатність зібраних доказів, слідчий суддя вважає доцільним застосувати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, в межах строку досудового розслідування.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК визначено, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно положень ст. 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК).

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (частина 5 статті 219 КПК).

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 219 КПК, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 283 КПК прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Слідчим суддею враховується, що про підозру ОСОБА_6 повідомлено 30.12.2019 року.

30.01.2020 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинено постановою слідчого.

02.06.2021 досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні відновлено постановою слідчого.

02.06.2021 досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні зупинено постановою слідчого.

25.11.2025 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні відновлено постановою слідчого.

01.12.2025 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні зупинено постановою слідчого.

16.12.2025 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні відновлено постановою слідчого.

Таким чином з моменту повідомлення ОСОБА_6 про підозру до дня обрання запобіжного заходу, пройшло 43 днів строку досудового розслідування.

Таким чином строк досудового розслідування (що залишився) складає 20 днів (рахувати від 16.12.2025 року).

Запобіжний захід не може перевищувати строку досудового розслідування, який залишився.

Разом із тим, враховуючи скаргу підозрюваного на самопочуття, проблеми зі здоров`ям, слідчий суддя вважає доцільним зобов`язати ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» провести негайне медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою встановлення у нього наявних захворювань та в разі наявності медичних показань надати відповідну медичну допомогу, а також з наданням обгрунтованого та вичерпного медичного висновку про стан здоров`я підозрюваного, попередивши керівництво ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» про персональну відповідальність за невжиття дієвих заходів організації виконання ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178,179, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави у кримінальному провадженні №0000152, відомості про яке внесені до ЄРДР 31.01.2019 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,2 ст. 289 КК України, задовольнити частково.

В межах строку досудового розслідування, строком на 17 днів, обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установі «Одеський слідчий ізолятор», застосувавши альтернативу у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року, що становить 60560 грн.

Строк тримання під вартою рахувати з 10.25 години 16 грудня 2025 року.

Строк дії ухвали завершується о 10:25 год 01 січня 2026 року.

У разі внесення застави, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк до 10.25 год. 01 січня 2026 року обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

Не відлучатись з населеного пункту в якому підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає (: АДРЕСА_1 ), без дозволу слідчого чи прокурора; прибувати до слідчого, прокурора за кожною вимогою; повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; не спілкуватись з свідками та потерпілими даного кримінального правопорушення, носити електронний засіб контролю.

зобов`язати ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» провести негайне медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою встановлення у нього наявних захворювань та в разі наявності медичних показань надати відповідну медичну допомогу, а також з наданням обгрунтованого та вичерпного медичного висновку про стан здоров`я підозрюваного, попередивши керівництво ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» про персональну відповідальність за невжиття дієвих заходів організації виконання ухвали суду.

Ухвалу для організації її виконання направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та до Доброславської окружної прокуратури Одеської області для здійснення належного контролю.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1