Справа № 717/290/26
Номер провадження 1-кс/717/41/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року селище Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянув клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна.

Встановив:

Володілець майна, щодо якого застосовано арешт ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить скасувати повністю арешт накладений ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області на вилучений 27.01.2026 під час огляду місця події причіпа марки «KEMPF» моделі «SKM35/3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. У клопотанні просить розглянути клопотання без його участі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що не заперечує щодо скасування арешту.

Судом встановлено, що 02 лютого 2026 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області накладено арешт на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України, на причіп «KEMPF» з реєстраційним номером A013TT. Заборонено SRL «VIKR-TRANS» та ОСОБА_6 відчужувати, розпоряджатися та користуватися причепом «KEMPF» з реєстраційним номером A013TT.

Дослідивши додані до клопотання копії документів, вважаю, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В Постанові ОП ККС ВС від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22 зауважено, що імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є нормами, за якими в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження і застосування яких у взаємозв`язку з положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Таким чином, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття слідчим кримінального провадження в порядку, передбаченому законом, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК.

Встановлено, що на даний час постановою дізнавача Дністровського районного відділу поліції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000009 від 28 січня 2026 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 290 КК України закрито.

Суд вважає, що подальше утримання майна чи перебування його під арештом, призведе до обмеження прав власника та володільця майна.

Враховуючи викладене вище суд вважає, що арешт накладений 02 лютого 2026 року ухвалою слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області припинив свою дію з 06 лютого 2026 року, тобто після закриття вказаного вище кримінального провадження. Таким чином, підстави для скасування такого арешту відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу. Згідно п.1 ч.6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

З ухвали слідчого судді від 02 лютого 2026 року вбачається, що причіп вилучений у ОСОБА_4 був визнаний речовим доказом.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До суду не надходило клопотання про вирішення долі речових доказів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, однак не визначено порядку оскарження судового рішення, постановленого за результатом розгляду цього клопотання.

ОП ККС ВС зауважує, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

На підставі наведеного, керуючись ст.100, ст. 170-174, ч.4 ст.132 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання володільця майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом семи днів з дня її оголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд.

Суддя: