Справа № 171/4621/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 16.12.2025, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ратне Ковельського району Волинської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, пенсіонера, одруженого, має на утриманні дружину інваліда 1-ої групи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В один із днів лютого 2024 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_3 через мережу Інтернет отримав від невстановленої на даний час особи інформацію про можливість виготовлення для нього посвідчення водія.

Згодом, перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , під час спілкування з невідомою особою, яка пообіцяла за грошову винагороду виготовити йому посвідчення, у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на пособництво у виготовленні підробленого документа, а саме посвідчення водія на власне ім`я з правом керування транспортними засобами категорії «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С».

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, ОСОБА_3 , достовірно знаючи порядок його отримання, вирішив придбати підроблене посвідчення для отримання можливості керувати транспортним засобом без відповідного проходження навчання, у спосіб, що не відповідає порядку, встановленому законодавством України, під час спілкування з невідомою особою, з метою виготовлення підробленого посвідчення водія з правом керування транспортними засобами категорії «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С», згідно домовленості, надав у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб свої анкетні дані, особисту фотографію, грошові кошти у розмірі 8 000 грн. та підпис, а також вказав необхідні категорії, що потребують внесення до водійського посвідчення, для подальшого використання під час виготовлення підроблених документів, тобто надав засоби та сприяв підробленню офіційного документа з метою отримання підробленого посвідчення водія у спосіб, що не відповідає порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами».

В подальшому, невстановлена особа виготовила посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 29.02.2024 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ТСЦ 1242, з правом керування транспортними засобами категорії «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С» та передала його у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб ОСОБА_3 , яке останній почав зберігати при собі, з метою подальшого використання під час керування транспортними засобами.

Дії ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, за ознаками: пособництво у підроблені офіційного документу.

В подальшому, 16 грудня 2025 року приблизно об 11 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , біля буд. № 15 по вул. Богдана Хмельницького в с. Михайлівка, Криворізького району Дніпропетровської області, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Після цього, ОСОБА_3 реалізуючи умисел направлений на використання завідомо підробленого документу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на вимогу працівників поліції про пред`явлення водійського посвідчення, надав працівникам поліції завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , видане 29 лютого 2024 року Територіальним сервісним центром № 11242 та заповнене на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі-посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС (далі - Єдиний державний реєстр МВС) і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС (далі-територіальні сервісні центри МВС).

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-25/48977-ДД від 22.12.2025 встановлено, що бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 29.02.2024 ТСЦ 1242, не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України, та виготовлені на підприємстві ПК «Україна».

Дії ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч.4 ст.358 КК України, за ознаками: використання завідомо підробленого документу.

Обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, який складений 24 грудня 2025 року прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_5 , поступив до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Окрім того, згідно із заявою ОСОБА_3 щодо визнання ним своєї винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складеної за участі його захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та погодилася із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Також, ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку та погодилася на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні (т.2 а.с.11-12).

Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_3 кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України, в контексті вимог ч.ч.1, 2 ст.382 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальними проступками.

Частинами 1 та 2 ст.382 КПК України визначено, що суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок, який повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду, та в якому за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього письмові докази, які, відповідно до положень ст.ст.85, 86 КК України, є належними та допустимими, суд, зважаючи на положення ч.ч.1,2 ст.382 КПК України, встановив, що органом досудового розслідування об`єктивно та достовірно встановлені обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, як пособництво у підроблені офіційного документу, та кримінального проступку ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, зокрема, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованих йому кримінальних проступків підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України.

Суд враховує, що вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення, віднесене до кримінальних проступків, а також особу обвинуваченого, який є пенсіонером (т.1, а.с.49), раніше не судимий (т.1, а.с.41), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.1, а.с.42, 43), за місцем мешкання характеризується посередньо (т.1, а.с.44), одружений, має на утриманні дружину інваліда 1-ої групи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.45-48).

Вирішуючи питання про призначення покарання суд враховує правову позицію у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення Європейського суду з прав людини від 16.10.2008 року), а саме, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, з урахуванням характеру і ступеню вчинених кримінальних проступків, способу їх вчинення, мотиви та наслідки, кількість епізодів протиправної діяльності, ставлення обвинуваченого до вчиненого та беззастережне визнання своєї винуватості, перед і пост кримінальну поведінку останнього, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність судимості, наявність на утриманні дружини інваліда 1-ої групи, нейтральну характеристику за місцем мешкання, наявність двох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, зважаючи на вище викладені обставини у своїй сукупності, суд вважає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_3 покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання із достатньою переконливістю, на думку суду, буде справедливим та адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб ОСОБА_3 виправився та більше не вчиняв нових кримінальних правопорушень.

Водночас суд бере до уваги, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, а також зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою відповідне втручання вважається пропорційним, коли воно відповідає тяжкості правопорушення і не становить «особистий і надмірний тягар для особи».

Підстав для застосування ст.ст.69, 69-1 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 судом в рамках даного кримінального провадження не обирався. Інші заходи забезпечення кримінального провадження також не застосовувалися.

Також, відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документу в сумі 3 565 грн. 60 коп. (т.1, а.с.15).

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349 ч. 3, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за:

- ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень;

- ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової технічної експертизи документу в сумі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.

Речові докази:

? підробне посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданий 29.02.2024 ТСЦ 1242 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зберігається при матеріалах кримінального провадження в сейф пакеті №3752228 ? знищити (т. 1, а.с.21, 22).

Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі №171/4621/25, провадження №1-кп/214/749/26.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1