КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/3478/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/6060/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002318, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 02 січня 2026 року, із визначенням розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора, та за відсутності передбачених законом підстав, продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За твердженнями апелянта, прокурору поданому клопотанні безпідставно посилається на продовження існування ризиків, оскільки це не підтверджується будь-якими доказами.

Також вважає, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих даних, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За доводами апелянта, судом першої інстанції не враховано матеріальне становище обвинуваченого та визначено непомірно великий розмір застави, внаслідок чого тримання під вартою фактично залишається безальтернативним.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої ним апеляційної скарги, прокурора, який просив рішення суду залишити без змін, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, на розгляді Голосіївського районного суду міста Києваперебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002318, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що на даний час продовжують існувати заявлені раніше ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню існуючим ризикам.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 02 січня 2026 року, із визначенням розміру застави.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом дотримані.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, дані про особу винного та конкретні обставини провадження за висунутим обвинуваченням.

Оцінивши зазначені обставини в сукупності, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, наведених прокурором та передбачених статтею 177 КПК України, які свідчать про можливість обвинуваченого переховуватись від суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти існуючим ризикам, на які посилається прокурор у поданому клопотанні, в тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, з урахуванням того, що на даний час на території України запроваджено воєнний стан.

При цьому, ухваливши рішення про продовження строку тримання під вартою, суд обґрунтовано визнав за можливе застосувати заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на обвинуваченого, у випадку внесення застави, відповідних обов`язків, що відповідає приписам п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та зміни судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 02 січня 2026 року, із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4