УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Київ

справа № 180/1248/24

провадження № 51-4739ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 30 травня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня

2025 року у кримінальному провадженні № 0000146 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 травня

2025 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду

від 17 вересня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, 22 березня 2024 року приблизно о 19:05, приїхавши за місцем проживання свого племінника ОСОБА_6 на АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник із останнім з приводу грошових коштів, які він перераховував на банківську картку племінника, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин приблизно о 19:20, маючи прямий умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв кухонний ніж та, тримаючи його

у правій руці, завдав один удар у серце ОСОБА_6 , внаслідок чого останній помер на місці злочину.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, покликається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та просить скасувати оскаржені судові рішення і призначити новий розгляд

в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що обвинувальний акт щодо його підзахисного не відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки не містить формулювання висунутого обвинувачення окремо, а у ньому наведені лише обставини, які слідчий вважає за доцільне викласти за результатами досудового розслідування та правова кваліфікація з посиланням

на положення закону України про кримінальну відповідальність; при цьому

в обвинувальному акті міститься вказівка на те, що ОСОБА_5 саме підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину. Вказує, що винуватість його підзахисного

не доведена поза розумним сумнівом, а викладені в обвинувальному акті обставини

не ґрунтуються на належних і допустимих доказах та є припущенням зі сторони обвинувачення. Стверджує, що протоколи проведення слідчого експерименту

не відповідають вимогам ст. 104 КПК. Крім того, наголошує, що ухвала апеляційного суду постановлена без урахування положень ст. 419 КПК щодо вмотивованості та обґрунтованості судового рішення.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, покликався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів

ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_5 , як видно з копій судових рішень, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 22 березня 2024 року він повернувся з війни

на добу за документами; приїхав на таксі за місцем проживання брата і племінника, які були вдома, зайшов на кухню, де говорили про документи та гроші хвилини 2-3, після чого почав виходити; пройшов повз племінника, який з ножем направився до нього; він перехопив у племінника ніж, однак останній встав, схопив його за груди і придавив

до стіни; він не думав, що племінник наткнеться на ніж; каявся, що внаслідок його необережних дій загинув племінник, але не визнав свого умислу на позбавлення останнього життя.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , експерта ОСОБА_10 , а також дані, що містяться у: протоколі огляду місця події від 22 березня 2024 року з фототаблицею, протоколі проведення слідчого експерименту від 23 березня 2024 року за участю потерпілого ОСОБА_7

з відеозаписом до нього, протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 березня 2024 року, протоколі огляду трупа від 23 березня 2024 року, висновку експерта № 51-Е від 23 березня 2024 року, протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 березня 2024 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 23 березня 2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_5

з відеозаписом до нього, висновках експерта № 51-Е-Д та № 51-Е-Д2 від 08 травня

2024 року, висновку судово-психіатричного експерта № 209 від 04 квітня 2024 року, висновках експерта № 553/912-БД, №553/913-БД, №553/916-БД від 08 квітня 2024 року, висновку експерта № 553/914-БД від 15 квітня 2024 року, висновку експерта

№ 553/917-БД від 06 квітня 2024 року, протоколі огляду предмета від 20 травня

2024 року, яким надана належна оцінка у їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

При цьому суд, проаналізувавши вищенаведені докази, вказав на те, що доводи ОСОБА_5 про те, що він вихопив ніж у племінника, після чого останній різко встав, та, не втримавшись на ногах, впав на нього і наткнувся на ніж, який він відібрав і

тримав у руці, є необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються поясненнями потерпілого у судовому засіданні, який зазначив, що його син сидів біля столу і

не вставав, обвинувачений сварився з ним з приводу коштів, потім він побачив, як син обм`як і сповз на підлогу, після чого брат розвернувся та пішов, і сина він виявив мертвим; даними, отриманими під час проведення слідчого експерименту

з потерпілим, який підтвердив обставини завдання його братом удару ножем в грудну клітину сина; вказані показання потерпілого підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, згідно якої пояснення потерпілого про механізм спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_6 є обґрунтованими, в той час як пояснення обвинуваченого під час слідчого експерименту не відображають механізм утворення тілесного ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої стінки грудної клітини ліворуч з пошкодженням серця; та поясненнями експерта у судовому засіданні, який пояснив, що для експертного висновку йому було достатньо матеріалів, наданих слідчим.

Крім того, суд зазначив, що доводи ОСОБА_5 з приводу того, що він не мав умислу на вбивство племінника, спростовуються встановленим судом фактом раптово виниклих особистих неприязних відносин під час конфлікту щодо грошей, які брат

з племінником начебто викрали у нього; способом завдання тілесного ушкодження - один удар ножем в серце; знаряддям злочину, яким є ніж; кількістю, характером і локалізацією ударів - один удар ножем в серце, від якого настала смерть потерпілого.

Також суд зауважив, що вважає обґрунтованими, правдивими і послідовними пояснення потерпілого, оскільки вони не змінювалися і підтверджуються висновками судово-медичних експертиз та поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В поясненнях потерпілого присутні деякі сумніви щодо того, чи бачив він момент удару ножем чи не бачив, але на кваліфікацію дій обвинуваченого, на думку суду,

це не впливає, оскільки потерпілий не бачив, що його син, який увесь час конфлікту сидів біля столу, вставав. Відповідно до пояснень все відбулося миттєво і відразу він побачив, що його син обм`як і сповз на підлогу, що спростовує пояснення обвинуваченого про те, що племінник встав і наткнувся на ніж, який був в його руці.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , доводи якої є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі вказав, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних

у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, апеляційний суд визнав безпідставними доводи захисника про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК, оскільки зазначене спростовується змістом самого обвинувального акту, який містить: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення,

які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; відомості про обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; дату та місце його складення та затвердження, а також підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив.

Також колегія суддів визнала неспроможними доводи апеляційної скарги про те,

що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого та обвинуваченого

є недопустимими доказами. Як вказала колегія суддів, відсутність обвинуваченого та його захисника під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого не є порушенням вимог КПК, оскільки законодавством не передбачено обов`язкової участі у слідчому експерименті вказаних осіб. Відсутність експерта під час проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого також не є порушенням вимог КПК і не тягне за собою порушення прав чи свобод обвинуваченого, оскільки для надання експертного висновку експерту, який підтвердив дані висновку у судовому засіданні, достатньо було матеріалів, наданих слідчим.

Не залишив суд без уваги і доводи захисника про неправдивість показань потерпілого, зазначивши, що надані потерпілим пояснення є обґрунтованими, послідовними, незмінними, узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз про механізм спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених вироку та ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду.

З огляду на зазначене, підстави для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня

2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3