УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000042 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000042 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб на території м.Одеси та Одеської області здійснює незаконне придбання з метою збуту, транспортування з метою збуту, зберігання з цією метою, а також збут незаконно виготовлених підакцизних товарів на території України.

Так, встановлено, що вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень причетні громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених підакцизних товарів через канали у месенджері «Telegram», де розміщуються оголошення щодо продажу підакцизних товарів із зазначенням ціни.

Також, встановлено, що відправки незаконно виготовлених підакцизних товарів відбуваються громадянами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , разом з іншими невстановленими особами через відділення ТОВ «Нова пошта» на території м.Одеси із використанням різних даних відправника.

В ході досудового розслідування 25.09.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN « НОМЕР_2 ». За результатами проведеного обшуку виявлено та вилучено транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN « НОМЕР_2 » з ключем до нього.

26.09.2025 вилучений автомобіль визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження постановою слідчого.

Процесуальний керівник у кримінальному провадженні звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, у зв`язку із зайнятістю в інших процесах розглянуту за його відсутності.

Представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 надала заяву в якій зазначила, що власником вилученого майна є ОСОБА_6 , яка не має жодного відношення до обставин кримінального провадження, вилучений автомобіль не відноситься до предмету або знаряддя кримінального правопорушення, подальше утримання транспортного засобу перешкоджає власнику вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власністю та є неправомірним втручанням в мирне володіння майном. Просила розглянути клопотання без участі власника та його представника, відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали клопотання та письмові заперечення представника власника майна, вважаю за необхідне в задоволенні клопотанні відмовити, за наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.2 КПК України до Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Так, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно, ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;перелік і види майна, що належить арештувати;документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається, зі встановлених в судовому засіданні обставин, так як органом досудового розслідування перевірялась причетність ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України, 25.09.2025 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», д.н.з. « НОМЕР_1 », в результаті якого останній був вилучений.

Оцінюючи доводи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя констатує, що його зміст не містить відповіді на питання стосовно відношення власника вилученого майна ОСОБА_6 до даного кримінального провадження.

Так, прокурор у клопотанні зазначає, що вилучений транспортний засіб є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій та містить відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Разом з тим, будь-яких доказів на обґрунтування зазначених тверджень процесуальний керівник у кримінальному провадженні не надав.

Документів, на підставі яких слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності вилученого під час обшуку майна категорії речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що наразі власнику мана не повідомлено про підозру, доказів причетності останнього до кримінального правопорушення прокурором не надано.

Так, сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна між тим не обґрунтовує необхідності накладення арешту на вилучене майно, яке належить третій особі. Прокурором не доводиться в клопотанні, яке саме відношення та значення в рамках вказаного кримінального провадження має вищевказане майно, та сам власник зазначеного майна ОСОБА_6 .

Так, стороною обвинувачення не доведено факт того, що вилучене майно могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі будь-які сліди злочину та може бути використано як доказ факту чи обставин кримінальної справи.

Положенням ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Посилання сторони обвинувачення на той факт, що вилучене майно є речовим доказом є формальним, без жодних обґрунтувань.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено відповідність вилученого під час обшуку транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», д.н.з. « НОМЕР_1 », майна, яке належить ОСОБА_6 до категорії речових доказів, й відповідно наявності підстав та мети для арешту такого майна, та в чому полягає необхідність в подальшому обмеженні прав останньої.

Крім того, стороною обвинувачення не доведено, що остання має будь-яке відношення до кримінального правопорушення, яке є предметом розслідуваного кримінального провадження. Посилання прокурора на необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів є не доведеним та необґрунтованим.

Наведені обставини, на переконання слідчого судді, є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000042 від 25.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 204 КК України відмовити.

Майно, що було вилучено 25.09.2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN « НОМЕР_2 », а саме:

-транспортний засіб марки «TOYOTA LAND CRUISER 150», д.н.з. « НОМЕР_1 », VIN « НОМЕР_2 » з ключем до нього, на підставі п.2 ч.1 ст.169 КПК України, повернути власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1