Справа №523/977/26
Провадження №1-кс/523/1936/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю в режимі відеоконференції представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали скарги ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві про відмову у визнані потерпілим,

.

Встановив:

Представник скаржника адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві про відмову у визнанні потерпілим. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що 30.12.2025 року було подане клопотання про залучення до кримінального провадження № 20004746 ОСОБА_5 , як потерпілого.

Засобами поштового зв`язку на адресу адвоката ОСОБА_4 20.01.2026 року надійшла постанова слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві від 06.01.2026 року про відмову у задоволені поданого клопотання.

В обґрунтування постанови про відмову у задоволені клопотання про залучення особи в якості потерпілого та проведення допиту слідчий посилається на положення ст. 23 ЦК України та висновує, що вбачає сумнів, що особі, яку викрали нанесли будь-яку моральну шкоду. Інших обґрунтувань, окрім сумнівів старшого слідчого постанова не містить. Сумніви слідчого положеннями КПК України не передбачені як підстава відмови у виконанні обов`язку слідчого здійснювати належним чином досудове розслідування.

Щодо істотної шкоди, про яку зазначає старший слідчий, якої він не вбачає внаслідок викрадення людини, слід зазначити наступне положення ст. 146 ч.1 КК України взагалі не містить посилання на шкоду, як на кваліфікуючу ознаку, по друге, законодавець визначив розмір істотної шкоди лише і виключно у випадках заподіяння матеріальних збитків, проте залишив визначення істотної шкоди нематеріального характеру на судовий орган.

Вважає, що постанова слідчого про відмову в задоволення клопотання про визнання ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №20004746 від 17.11.2025 року є не обґрунтованою, та такою, що не відповідає вимогам ч.1,2 ст.55 КПК України.

Посилаючись на викладене, просив слідчого суддю скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві від 06.01.2026 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим та зобов`язати старшого слідчого залучити ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінального провадження як потерпілого, викликати та допитати.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання слідчий не з`явився, про причини свого неприбуття слідчого суддю не повідомили. Заперечення на скаргу до суду не подав.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Заслухавши заявника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №20004746 від 17.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України.

Представником заявника в межах цього кримінального провадження на адресу слідчого було подане клопотання про залучення та допиту як потерпілого ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 06.01.2026 в задоволенні клопотання було відмовлено.

При цьому, вказана постанова була мотивована зокрема тим, що для залучення ОСОБА_6 до кримінального провадження в якості потерпілого, в клопотанні не наведено належного факту з підтвердження та допустимого доказу заподіяння моральної шкоди, а зазначено лише певні обставини, що на його думку теоретично можуть свідчити про незаконність (протиправність) дій (бездіяльності) співробітників поліції та РТЦК та СП. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження на теперішній час не надано органу досудового розслідування будь-яких документів чи інших доказів на підтвердження завдання моральної чи матеріальної шкоди, у зв`язку з чим відсутні очевидні та достатні підстави для залучення його до провадження в якості потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні, може бути зокрема фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час, з постанови слідчого не вбачається, на підставі яких доказів він зробив висновок про відсутність завдання шкоди, зокрема моральної або майнової, внаслідок можливого перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень.

Слідчий суддя звертає увагу, що контекст ч.5 ст.55 КПК України у поєднанні з п.3 ч.1 ст.91 КПК України, дозволяє зробити висновок, що саме слідчий після проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повинен встановити наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга заявника в частині скасування постанов слідчого є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

Постановив:

Скаргу ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м .Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві від 06.01.2026 року про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 про залучення до кримінального провадження як потерпілого та допиту в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0004746 від 17.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 146 КК України скасувати.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_7