УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000838 від 02.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що СУ ГУНП в Київській області за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000838 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що було внесено зміни до конфігурації земельних ділянок :04:012:0047 та :04:012:0008 за фальсифікованими заявами та без належних правових підстав

Беручи до уваги встановлений факт незаконного збільшення площі земельних ділянок :04:012:0047 та :04:012:0008 за рахунок земельної ділянки комунальної власності - стадіону (кадастровий номер :04:012:0064), без згоди уповноважених органів, та відсутність правовстановлюючої та технічної документації, слідство дійшло висновку про необхідність накладення арешту на вказані ділянки.

Слідство вважає, що земельні ділянки із кадастровими номерами :04:012:0047, :04:012:0008 та :04:012:0064 є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження, з ними потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони відчуження та розпорядження.

03.10.2025 старшим групи прокурорів - прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 винесено постанову, якою земельні ділянки із кадастровими номерами :04:012:0047, :04:012:0008 та :04:012:0064 визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

У слідства є достатні підстави вважати, що межі земельних ділянок змінені за фальсифікованими заявами про зміну їх меж зі зловживанням службовим становищем кадастрового реєстратора, тому необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна на земельні ділянки із кадастровими номерами :04:012:0047, :04:012:0008 та :04:012:0064 необхідно для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення збереження речових доказів та унеможливити відчуження вказаних земельних ділянок.

Посилаючись на викладене, з метою забезпечення збереження речових доказів, які були об`єктами протиправних дій у кримінальному провадженні, прокурор просив накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельні ділянки, які є предметом кримінального правопорушення та підлягають арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме:

- Земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0047, площею 0,2195 га, яка, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0008, площею 0,25 га, яка, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, прокурор просив розглянути клопотання про арешт майна відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власників майна чи їх представників.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна у судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, враховуючи існування реальної можливості відчуження майна.

За правилами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Встановлено, що СУ ГУНП в Київській області за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000838 від 02.07.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України.

03.10.2025 старшим групи прокурорів - прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 винесено постанову, якою земельні ділянки із кадастровими номерами :04:012:0047, :04:012:0008 та :04:012:0064 визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Так, слідчий суддя приходить до висновку, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України і у встановленому закону порядку визнано речовим доказом, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Як постанова про визнання вказаного майна речовим доказом так і клопотання про його арешт, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вказане у клопотанні майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя також враховує, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі наведеного, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, збереження їх як речових доказів, слідчий суддя вважає вірним застосувати арешт майна, з метою забезпечення можливості органу досудового розслідування провести необхідний комплекс розшукових, слідчих та процесуальних дій з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на земельні ділянки, які є предметом кримінального правопорушення та підлягають арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, а саме:

- Земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0047, площею 0,2195 га, яка, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Земельна ділянка з кадастровим номером :04:012:0008, площею 0,25 га, яка, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1