ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/7096/25 Провадження № 1-кп/636/1417/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області кримінальне провадження, яке внесене 30.06.2025року до Єдиного реєстру досудових правопорушень за №0000058 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Шевченкове, Великобурлуцького району, Харківської області, українки, громадянки України, із неповною середньою освітою, не працевлаштованої, заміжньої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України,

Учасники судового засідання:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

Епізод 1

Встановлено, що 30.06.2025 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала при вході до подвір`я свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , де між нею та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникла сварка на ґрунті особисто неприязних відносин.

За наведених обставин, місця і часу, під час виниклої сварки, ОСОБА_3 , не маючи наміру на заподіяння ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді шкоди для здоров`я потерпілої, хоча й повинна була та могла їх передбачити, якби діяла з більшою обачністю, ОСОБА_3 підійшла до ОСОБА_5 на відстань витягнутої руки, яка у цей момент стояла при вході до подвір`я за даною адресою, та своїми долонями із прикладанням фізичної сили штовхнула ОСОБА_5 в область грудної клітини, яка від цього поштовху втратила рівновагу та впала спиною з висоти власного зросту, вдарившись при цьому своєю правою рукою об землю.

Внаслідок падіння ОСОБА_5 отримала відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/135-Ч/25 від 11.08.2025 наступне тілесне ушкодження: вивих голівки правої плечової кістки, яке відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто тілесного ушкодження, що викликало тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (21 день), згідно пп. 2.2.1. а), б), в), 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6».

Епізод 2

Крім того, ОСОБА_3 , за вищевказаних обставин, місця та часу, продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи на підставі раптово виниклого злочинного умислу спрямованого на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , в ході сварки, діючи навмисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та передбачаючи небезпечні наслідки, перебуваючи в положенні обличчям навпроти ОСОБА_5 , на відстані витягнутої руки, нанесла їй один удар кулаком правої руки в область носу.

Після цього, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , тримаючи в своїй руці металевий прут, нанесла останній один удар даним металевим прутом в область лобної ділянки голови справа.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 спричинено наступні тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/135-Ч/25 від 11.08.2025, а саме: синець в лівій навколо очній ділянці, забійна рана в області лоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності це ушкодження мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як 6-ть днів, згідно пп. 2.3.2. б), 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6».

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена визнала свою вину у вчиненні злочину за всіма епізодами повністю та підтвердила його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просила суд суворо не карати.

3. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачена не заперечувала.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї вини, а також те, що обвинуваченане оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченої і дослідив документи, які характеризують її особу.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

4.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України, повністю та об`єктивно доведена та кваліфікує його дії:

- за першим епізодом - ст.128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження

- за другим епізодом -ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

5.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки вона критично оцінила вчинений нею злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнула зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого.

Обставини , які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання відсутні.

Призначення покарання

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчинених злочинів, вони віднесені до категорії кримінального проступку та нетяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного нею злочину, її соціальне та матеріальне становище, відсутність судимості, стан здоров`я, стать та вік, відсутність перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, посередню характеристику з місця мешкання, наявність двох неповнолітніх дітей..

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченої, яка має неповну середню освіту, заміжня, не працевлаштований, проживає разом із чоловіком та 2 дітьми, має місце реєстрації і проживання, не судима у зв`язку із чим суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, думки прокурора, який просив призначити покарання не пов`язаного із позбавленням волі, наслідків вчиненого злочину (тяжких наслідків не настало), враховуючи заяву потерпілої, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції її від суспільства, а тому вважає, що її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

6.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

7.Інші рішення, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченій не застосовувався. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371,373-374,615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч.1 ст.125, ст.128 КК України та призначити покарання:

-За ч.1 ст.125 КК України громадські роботами на строк 120 годин.

-За ст.128 КК України 1 ( один) рік позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 ( один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1