Справа № 1-кп/593/132/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"18" грудня 2025 р.

у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю:

Прокурора - ОСОБА_3

Захисника (адвоката) - ОСОБА_4

Обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області кримінальне провадження №-0000043 від 15 січня 2025 року про обвинувачення: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чус, Юрлинського району, Пермської області, рф, українця, громадянина України, солдата пекаря відділення хлібовипікання 1 взводу хлібовипікання роти хлібовипікання військової частини НОМЕР_1 , із середньою спеціальною освітою, розлученого, остання реєстрація місця проживання АДРЕСА_1 , проживаючого фактично по АДРЕСА_2 , у силу статті 89 КК України раніше не судимого, - за ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року), -

В С Т А Н О В И В:

Солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин о 08 годині 30 хвилин 16 грудня 2024 року не з`явився, та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 10 годині 10 хвилин 03 лютого 2025 року прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (згідно із змінами, внесеними Законом № 3233-ІХ від 13.07.2023).

Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України (в редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

18 грудня 2025 року в м. Тернопіль прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та з іншої сторони обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно із умовами угоди, прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.5 ст. 407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року).

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року) у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України та отримана згода ОСОБА_5 на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року) визнав повністю, не оспорює та визнає всі без винятку обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті; також повідомив, що цілком розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований до нього у результаті затвердження угоди про визнання винуватості та просить затвердити вказану угоду й призначити йому узгоджену міру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до укладеної угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні також просить затвердити дану угоду, розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтвердив, що йому також зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року), який, згідно положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Суд, в порядку ст.474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Прокурору та захиснику відомі наслідки укладення та невиконання даної угоди.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 18 грудня 2025 року у цьому кримінальному провадженні відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження вказаної угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що обвинувачений ОСОБА_5 , за обставин, вказаних в обвинувальному акті, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року) і така кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

За таким кримінальним правопорушенням обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 грудня 2025 року.

Так, покарання, узгоджене сторонами угоди відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України, санкції ч.5 ст. 407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року).

При цьому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину, щиро кається у вчиненому. Судом враховується тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином. Судом також приймається до уваги задовільна характеристика обвинуваченого за останнім місцем служби.

Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин у судовому засіданні не встановлено.

Зважаючи на такі обставини, виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, не є можливим без ізоляції обвинуваченого від суспільства й визначене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі у запропонованому терміні (нижня межа санкції) є обґрунтованим.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Щодо вжитого стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним розміром застави, суд зазначає таке.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 25 липня 2025 року; також визначено заставу у розмірі 80 ( вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень.

У подальшому строк дії такого запобіжного заходу обвинуваченому неодноразово продовжувався.

Так, на даний час діє ухвала Бережанського районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2025 року, якою запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишено без змін та визначено вважати його продовженим до 60-ти днів - з 10 листопада 2025 року до 08 січня 2026 року (включно). Також залишено без змін визначене обвинуваченому ОСОБА_5 право внесення застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 коп. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки: прибувати до прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися із місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На даний час строк дії такого запобіжного заходу не закінчився, прокурор клопотав про продовження його дії до набрання вироком законної сили, захисник та обвинувачений щодо задоволення клопотання прокурора не заперечили.

Про процесуальні витрати, необхідність вирішення питання долі речових доказів та про вжиті заходи кримінального забезпечення, суду не повідомлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 з однієї сторони та з іншої сторони обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , укладену в присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 18 грудня 2025 року у м. Тернопіль у кримінальному провадженні, внесеному 15 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000043.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (у редакції Закону №3233-ІХ від 13 липня 2023 року), за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 грудня 2025 року покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Залишити без змін до набрання цим вироком законної сили, запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, продовживши термін його дії з 18 грудня 2025 року до 10 лютого 2026 року (включно). Також залишити без змін визначене обвинуваченому ОСОБА_5 право внесення застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 коп. У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки: прибувати до прокурора, суду за кожною вимогою; не відлучатися із місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів Державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 27 травня 2025 року.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Обвинуваченому також роз`яснюється його право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1