ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5650/23 Номер провадження 11-кп/814/854/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0000259 від 16.12.2014, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26.09.2024 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андіжан Республіки Узбекистан, зареєстрованого та жителя в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, працюючого головним спеціалістом мобілізаційної групи ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), не судимого,

ВСТАНОВИЛА :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст. 111, ч.1 ст.408, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України за наступних обставин.

Е п і з о д № 1. Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «підполковник», проходячи військову службу на посаді головного спеціаліста мобілізаційної групи ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), діючи умисно, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного ухилення від неї, свідомо порушуючи вимоги ст. ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 11, 16, 49, 82-84, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, не виконав наказ голови Служби зовнішньої розвідки України № 149/дск від 15 травня 2014 року та не з`явився до міста Києва у пункт постійної дислокації Служби зовнішньої розвідки України.

Е п і з о д № 2. Він же, отримавши в березні-квітні 2014 року, але не раніше 13 березня 2014 року, пропозицію від невстановлених досудовим слідством представників фсб рф щодо подальшого працевлаштування у військову частину НОМЕР_2 фсб рф, надав згоду перейти на бік ворога в умовах збройного конфлікту.

В цей же період часу ОСОБА_9 , будучи громадянином України та військовослужбовцем, маючи звання «підполковник», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності і обороноздатності, з особистих мотивів перейшов на бік ворога, шляхом працевлаштування на умовах окупаційної влади до військової частини НОМЕР_2 фсб рф, де здійснював свою діяльність на користь рф.

В подальшому, 05 квітня 2014 року ОСОБА_9 , будучи громадянином України та військовослужбовцем Служби зовнішньої розвідки України, перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту і продовжуючи свою злочинну діяльність, отримав паспорт громадянина рф серії НОМЕР_3 , а 18 лютого 2016 року у зв`язку з досягненням 45-річного віку був документований паспортом громадянина рф серії НОМЕР_4 .

Таким чином, ОСОБА_9 , перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту, сприяв утриманню, посиленню та становленню окупаційної влади, що продовжує незаконні дії по окупації АР Крим на даний час. Крім того, особистим прикладом продемонстрував іншим військовослужбовцям 9 служби 4 управління 2 департаменту СЗР України - військової частини НОМЕР_1 невиконання вимог Конституції України, військової присяги, Статутів Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України «Про оборону України», а своїми знаннями, навичками та діями всупереч інтересам України, виконував службові обов`язки у військовій частині НОМЕР_2 фсб рф.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати за закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Зазначає, що у даному кримінальному проваджені відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.111 КК України - як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту; ч.1 ст.408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на військову службу, з метою ухилення від неї, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження допитана в ході судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_10 , яка являється військовослужбовцем та станом на 2014 рік проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , пояснила суду першої інстанції, що ОСОБА_9 був одним із військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 . Востаннє вона його бачила в лютому 2014 року. Вказала, що в один із днів кінця лютого 2014 року їй зателефонував керівник відділу та повідомив, що з понеділка на роботу виходити непотрібно до особливого розпорядження командира військової частини. Такого розпорядження не поступало, команди про необхідність явки до названої військової частини для проходження військової служби не надходило. Надалі, в березні 2014 року, після проведення так званого «референдуму», з офісу, що знаходиться в м. Києві їм повідомили, що вони повинні виїжджати з тимчасово окупованої території АР Криму. Крім цього, їй телефонував керівник та довів до її відому наказ, згідно якого вони мали прибути до м. Києва для подальшого несення військової служби. На виконання цього наказу із АР Крим кожен виходив окремо, використовуючи власні засоби. Підтвердила, що ОСОБА_9 із АР Крим не виїхав, до військової частини в АДРЕСА_2 не прибув та наразі військову службу в ній не проходить. Зазначила, що зі слів інших військовослужбовців їй відомо про надходження від співробітників фсб рф пропозицій військовослужбовцям перейти на їх сторону, проте будь-яких достовірних відомостей про перехід саме ОСОБА_9 на бік ворога в неї немає та жодною інформацією з цього приводу вона не володіє. Водночас вважала, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , які не виїхали із території АР Крим, серед яких відповідно значиться і ОСОБА_9 , продовжили службу в ній на стороні рф.

Свідок ОСОБА_11 , який являється військовослужбовцем та на момент розглядуваної події працював в Службі зовнішньої розвідки України, до складу якої входила військова частина НОМЕР_1 , пояснив суду першої інстанції, показав, що військовослужбовець ОСОБА_9 був його підлеглим та очолював мобілізаційну групу. Після окупації АР Крим керівництвом було прийнято рішення про передислокацію військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 . Ця вказівка доводилася до відома військовослужбовців через їх керівників. Однак, до пункту постійної дислокації Служби зовнішньої розвідки в м. Київ прибула лише незначна частина військовослужбовців, зокрема близько п`ятнадцяти чоловік. Після цього головою Служби зовнішньої розвідки України був виданий наказ про необхідність прибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 для вирішення питання щодо продовження подальшої служби. Підтвердив, що зміст та вимоги цього наказу він із своїм заступником ОСОБА_12 в телефонному режимі доводив до відому військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , але не всі з них відповідали на телефонні дзвінки, про що ними робилися відповідні записи. Вказав, що напередодні він переглянув ці записи та з них слідує, що ОСОБА_9 відповів на його дзвінок та йому особисто він довів до відома вимоги зазначеного наказу про необхідність прибуття до м. Києва для вирішення питання про подальше несення військової служби. Однак, ОСОБА_9 вимоги цього наказу не виконав та до м. Києва не прибув. Повідомив, що із слів колег йому відомо, що працівники фсб рф під час так званих «бесід», куди запрошувалися військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , висловлювали останнім пропозиції продовжити службу на території розташування цієї військової частини на боці рф. Хоча й жодних підтверджуючих цей факт документів він не бачив, але вважав, що ОСОБА_9 погодився на таку пропозицію та перейшов на сторону ворога, оскільки вимоги наказів про необхідність явки до м. Києва, які доводилися йому до відому як усно в присутності свідка ОСОБА_12 , так і письмово, шляхом надсилання відповідного повідомлення за адресою його мешкання, останній не виконав.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 , який являється військовослужбовцем Служби зовнішньої розвідки України, пояснив суду першої інстанції, що 13-14 березня 2014 року 9 служба військової частини НОМЕР_1 була захоплена, після чого головою Служби зовнішньої розвідки України був виданий наказ № 149/дск від 15 травня 2014 року про необхідність всім військовослужбовцям прибути до м. Києва для подальшого проходження військової служби. Він особисто разом із його начальником ОСОБА_11 в телефонному режимі довів цей наказ до відома всіх військовослужбовців 9 служби військової частини НОМЕР_1 . Підтвердив, що ОСОБА_9 відповів на телефонний дзвінок та йому вимоги зазначеного наказу були в повній мірі доведені. Крім того, вимоги цього наказу було продубльовано в письмових повідомленнях, які були розіслані за адресами проживання кожного із військовослужбовців. Чи виконав цей наказ обвинувачений та чи виїхав останній із АР Крим йому не відомо.

Свідок ОСОБА_13 , співробітник Служби зовнішньої розвідки України, пояснив суду першої інстанції, що в 2014 році він в числі інших військовослужбовців, в тому числі і ОСОБА_9 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . В один із днів початку березня 2014 року їм надійшла вказівка про необхідність збирати речі у цій військовій частині, оскільки існувала ймовірність її захоплення військовослужбовцями рф. В зв`язку з цим вони почали збирати речі. В подальшому, 10 березня 2014 року до військової частини під`їхав автомобіль, з якого вийшли військовослужбовці, одягнені у форму без будь-яких розпізнавальних знаків, однак, як він зрозумів, це були не військовослужбовці Збройних сил України, та запропонували їм покинути цю територію. Ввечері наступного дня йому зателефонував керівник та попросив прибути до території військової частини НОМЕР_1 аби забрати речі та зброю. Вони зібралися біля території названої військової частини, однак, потрапити до останньої їм не вдалося. Після цього, наступного дня йому запропонували прибути до приміщення Служби безпеки України в м. Сімферополь для вирішення питання про подальше несення військової служби в складі рф. Він на цей збір не їздив, а, як йому відомо із слів інших військовослужбовців, ОСОБА_9 прибув до м. Сімферополя на такий збір. У подальшому, йому зателефонував керівник та сказав, що необхідно прибути до м. Києва для проходження військової служби. Приблизно 21 березня 2014 року він виїхав із АР Крим. Підтвердив, що ОСОБА_9 залишився в м. Алушта АР Крим, однак, будь-яких відомостей щодо того, перейшов останній на бік рф чи ні, в нього немає.

Допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження свідок ОСОБА_14 , військовослужбовець, пояснив суду першої інстанції, що 2014 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 із ОСОБА_9 . В лютому 2014 року вони отримали наказ командира виходити із території АР Крим, в зв`язку із його окупацією рф. ОСОБА_9 цей наказ не виконав та не прибув до м. Києва для вирішення питання про подальше несення військової служби, а залишився в АР Крим.

Допитана в суді свідок ОСОБА_15 (анкетні дані якої змінено, далі ОСОБА_15 ) пояснила суду першої інстанції, що 24 серпня 2014 року вона за запрошенням, як організатор, брала участь в святкуванні, присвяченому, як їй здалося, Дню народження, на території військової частини № НОМЕР_2 фсб рф в м. Алушта. Підтвердила, що на цьому святі був саме ОСОБА_9 , якого вона добре знала та неодноразово бачила, так як за час роботи в м. Алушта її часто запрошували до цієї військової частини № НОМЕР_2 фсб рф на різні святкування, і вона була знайома з військовослужбовцями, що проходили у ній службу. Відповідно ОСОБА_9 був серед них. Останній являвся військовослужбовцем цієї військової частини та можливо займався господарськими питаннями, однак, його військове звання їй невідоме. Зазначила, що зовнішність останнього вона й на даний час добре пам`ятає, зокрема останній був віком приблизно 40-45 років, мав світле волосся та худорляву статуру.

При пред`явленні для впізнання за фотознімками 10 серпня 2021 року, протокол з додатками про що був досліджений судом (том 2 а.с. 170 - 173), свідок ОСОБА_15 за сукупністю зовнішніх ознак, таких як худорлявість, витягнуте обличчя, світле волосся, повні губи, впізнала ОСОБА_9 , як особу, з яким вона брала участь у святкуваннях у військовій частині поблизу м. Алушта.

Під час допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_15 підтвердила, що кілька років тому під час досудового розслідування їй пред`являли для впізнання фотокартки осіб, серед яких вона вільно та безсумнівно обрала картку із зображенням ОСОБА_9 , тобто військовослужбовця « ОСОБА_16 », якого неодноразово бачила у військовій частині № НОМЕР_2 фсб рф, в тому числі й на святі, що відбулося 24 серпня 2014 року.

Свідок ОСОБА_17 , працівник УСБУ в Полтавській області, який брав участь у відшукуванні свідка ОСОБА_15 та в організації зміни її анкетних даних в ході досудового розслідування, під час допиту в суді першої інстанції, підтвердив, що особа, яка була допитана в суді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду під анкетними даними « ОСОБА_15 » є саме тією, що була залегендована під цими установчими даними. Вказав, що ця особа йому добре знайома, ним особисто встановлена, йому відомі її дійсні анкетні дані та жодних сумнівів в автентичності особи, що була допитана в суді як свідок « ОСОБА_15 », тій, що ним відшукувалася, анкетні дані якої в подальшому змінювалися, та яку було допитано в ході досудового розслідування кримінального провадження, в нього, як у особи, яка достовірно знає свідка ОСОБА_15 , немає.

Відповідно до протоколу огляду від 05 травня 2023 року (том 2 а.с. 19 - 45) зафіксовано факт розміщення на сайті в мережі Інтернет «https://rk.gov.ru/rus/file/pub/pub_233102.pdf» розпорядження Ради міністрів Республіки Крим, рф («розпоряжение совета министров Республики Крым от 19 августа 2014 года № 823-р») про безоплатну передачу майна в/ч НОМЕР_1 створеній військовій частині «федеральное государственное казенное учреждение «войсковая часть 28735».

З цього протоколу огляду вбачається, що в подальшому було виявлено низку сайтів, на яких розміщена інформація про реєстрацію «фгку «вч НОМЕР_2 фсб рф», а також на сторінці «zakupki.gov.ru», на якому розміщуються державні закупівлі підприємств, установ та організацій рф за бюджетні кошти, міститься інформація про закупівлі «вч 28735», в ході аналізу якого були виявлені закупки, в яких брав участь ОСОБА_9 , а саме закупівлі з наступними номерами: 91500003, НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та НОМЕР_9 .

Оглядом Інтернет-сторінок за посиланнями названих закупівель виявлено офіційно розміщені на них документи «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку сплит-систем для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на испытания электрооборудования и заземляющих устройств зданий для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку спортивной формы для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку сплит-систем для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 », «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку кроссового оборудования для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 » та «Документация об аукционе в электронной форме на право заключения Контракта на поставку мебели для нужд фгку «в/ч НОМЕР_2 » відповідно, підписантом яких значиться співробітник контрактної служби ОСОБА_9 .

За повідомленням начальника відділу контррозвідки Управління СБ України в Полтавській області ОСОБА_18 від 22 травня 2023 року (том 2 а.с. 46) в ході виконання доручення в порядку ст. ст. 40 і 41 КПК України в кримінальному провадженні № 0000027 встановлено, що ОСОБА_9 05 квітня 2014 року отримав паспорт громадянина рф серії НОМЕР_3 та 18 лютого 2016 року отримав паспорт громадянина рф серії НОМЕР_4 (виданий відділом УМФС росії по Республіці Крим і м. Севастополю у м. Алушта) та документований ідентифікаційним кодом рф № 88. Водночас встановлено, що ОСОБА_9 після анексії АР Крим на підконтрольну Україні територію не виїжджав.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким (ч.1 ст.111 КК України) і нетяжким (ч.1 ст.408 КК України) злочинами, їх суспільну небезпеку, обставини вчинення та наслідки, спрямованість проти громадської безпеки, особу обвинуваченого, який не судимий, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Урахувавши вказані вище обставини в сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям та із застосуванням конфіскації всього майна, що є власністю обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26.09.2024 відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 01.09.2025.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4