Справа № 303/6893/25
Номер рядка стат. звіту 107
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу у вигляді

особистого зобов`язання

18 лютого 2026 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачеві, клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, заявленого у кримінальному провадженні №0000799, внесеному до ЄРДР від 06.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором ПП «Голд Лайн Трейд», раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3

- захисника обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

у с т а н о в и в :

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовано.

Прокурор у судовому засіданні подав суду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що «Мукачівським міськрайонним судом здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0000799 від «28» червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.3 ст.197-1 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Так, ст. 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

У свою чергу, статтею 81 Земельного кодексу України встановлено виключний порядок набуття права власності на земельні ділянки Громадянами, а саме: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Положеннями абз. 2 ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Слід також зазначити, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (ч. ч. 1, 2 ст. 93 Земельного кодексу України).

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За правилами ч. 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Формування земельної ділянки, згідно ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У свою чергу, згідно ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Крім цього, статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Так, статтями 27-34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» врегульовано порядок здійснення будівництва, який передбачає обов`язкову наявність сформованої земельної ділянки з кадастровим номером, отримання містобудівних умов та обмежень, виготовлення будівельного паспорта, надання повідомлення про початок підготовчих та в подальшому будівельних робіт тощо.

З приписів ч. 4 ст. 373 Цивільного кодексу України вбачається, що тільки власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За правилами ч. ч. 1,3 статті 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Так, 20.10.2011 на підставі договору купівлі продажу від 20.10.2011 №559 укладеному між територіальною громадою м. Мукачево в особі виконавчого комітету Мукачівської міської ради та ПП «ГОЛД ЛАЙН ТДЕЙД» в особі ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) останній отримав право власності на нежитлові приміщення загальною площею 170,70 кв.м.в тому числі підвальні приміщення 113,40 кв.м. розташовані за адресою: вул. Кирила та Мефодія, 7, місто Мукачево, зареєстровано за ПП «ГОЛД ЛАЙН ТРЕЙД».

Усупереч вищезазначених норм законодавства, вимог Конституції України, Земельного кодексу України та законодавства, яке регулює правовідносини у сфері містобудування без набуття права власності на земельну ділянку чи оформлення оренди земельної ділянки за ПП «ГОЛД ЛАЙН ТРЕЙД» чи за собою, як громадянином, ОСОБА_3 вчинив активні дії спрямовані на самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1510 за адресою м. Мукачево, вул. Кирила та Мефодія, 7, що належить на праві власності ОСОБА_6 згідно договору купівлі продажу від 14.05.2021 № 314 укладеному між Мукачівською територіальною громадою в особі виконавчого комітету Мукачівської міської ради.

Зокрема, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що земельна ділянка дотична до належної йому будівлі загальною площею 170,70 кв.м. в тому числі підвальні приміщення 113,40 кв.м. розташованої за адресою: м. Мукачево, вул. Кирила та Мефодія, 7 не перебуває у власності або ж у його користуванні та про відсутність дозвільних документів щодо будівництва (реконструкції) об`єктів за адресою м. Мукачево, вул. Кирила та Мефодія, 7, усвідомлюючи свої дії та керуючи ними, умисно, без отриманням містобудівних умов та обмежень для проектування по вул. вул. Кирила та Мефодія, 7, у місті Мукачево, без погодження проектної документації та отримання відповідних дозвільних документів, за участі невстановлених досудовим розслідуванням найманих працівників, у не встановлений досудовим розслідуванням точний період часу, у проміжок часту з початку березня 2023 до 31.10.2023, вийшов за межі абрисів своєї будівлі та здійснив самовільне будівництво бетонної стінки, колони та перекриття загальною площею 52,1 м2 .а саме: дві залізобетонні колони (0,4 м2), бетонну стіну (4,5 м2) та перекриття (47,2 м2) і вказані конструкції становлять єдину конструктивну схему, що є нерухомим майном, переміщення якого неможливе без його знецінення або зміни функціонального призначення, що знаходяться на частині земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1510 за адресою м. Мукачево, вул. Кирила та Мефодія, 7, що належить на праві власності ОСОБА_6 згідно договору купівлі продажу від 14.05.2021 № 314 укладеному між Мукачівською територіальною громадою в особі виконавчого комітету Мукачівської міської ради.

Відповідно до ст. 176 КПК України до підозрюваних (обвинувачених) осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

Водночас підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Виходячи з ризиків, визначених ст.177 КПК України мають місце наступні: 1) переховуватися від суду з метою затягування розслідування та судового розгляду провадження; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин-кримінального правопорушення; 1 3)незаконно впливати на свідків у провадженні, для зміни ними показів; 4) іншим чином перешкоджати судовому розгляду з дотриманням розумного строку судового розгляду кримінального провадження;

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах воєнного стану, характеру вчинених ним дії та особу обвинуваченого, наявні достатні обґрунтовані підстави обрати відносно останнього запобіжний захід, який буде достатнім для забезпечення його належної поведінки у ході проведення судового розгляду кримінального провадження, а саме - особисте зобов`язання, яке наразі дозволить запобігти наведеним вище ризикам. А тому, з метою сприяння не ухиленню ОСОБА_3 від слідства та суду, не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень».

Прокурор просив клопотання задоволити та обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи це тим, що він не з`явився, на попереднє судове засідання по причині того, що його захисник подав клопотання про відкладення розгляду справи. Крім цього, додав, що у нього хворіє жінка, а також наявна ще одна справа у господарському суді, по якій він теж зобов`язаний з`являтися у судові засідання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання відносно його підзахисного ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи це тим, що це обмежить права та свободи обвинуваченого щодо явки його у судові засідання по іншій справі, яка знаходиться у господарському суді.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 не заперечив проти обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, представника потерпілого, дослідивши клопотання, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом у окремих випадках.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, за який законом передбачено відповідальності у виді обмеженням волі на строк до трьох років.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину за який законом передбачено відповідальність у вигляді у виді обмеженням волі на строк до трьох років, періодично не з`являється у судові засідання без поважних на те причин, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою затягування розслідування та судового розгляду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на свідків, для зміни ними показів; іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід застосувати міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Вирішуючи питання про обґрунтованість клопотання прокурора про обрання до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд, враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років та особи обвинуваченого, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду, істотно перешкоджати кримінальному провадженню, та можливість обвинуваченого вплинути на свідків.

Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, передбачених цією нормою закону, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Враховуючи, що у розпорядженні прокурора у кримінальному провадженні є достатні дані, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України та докази, що їх вчинив обвинувачений ОСОБА_3 ..

З метою запобігання переховування обвинуваченого від суду, іншим чином перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження, забезпечення дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків в суді, слід застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Керуючись: ст. 176-179, 184, 186,193, 194, 196, 198, 199, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури, ОСОБА_4 про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, заявленого у кримінальному провадженні №0000799, внесеному до ЄРДР від 06.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором ПП «Голд Лайн Трейд», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, задоволити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Зобов`язання, зазначені у пункті 2, застосовуються до обвинуваченого, до 18 квітня 2026 року. Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі порушення умов особистого зобов`язання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Мукачівської окружної прокуратури, ОСОБА_4 ..

У решті відмовити.

Головуючий ОСОБА_8