Єдиний унікальний номер: 343/2577/25
Номер провадження: 1-кс/343/63/26
У Х В А Л А

про арешт майна

10 лютого 2026 року м. Долина

Слідчий суддя Долинського районного суду Івано - Франківської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному 25.12.2025 в ЄРДР за №0000071, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

за участю: дізнавача ОСОБА_3 ,

захисника власниці майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2026 року дізнавач ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить:

- накласти арешт на вилучений 06.02.2026 під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, ноутбук «SAMSUNG», моделі «NP-R530»;

- визначити місце зберігання арештованого майна в камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області.

Обґрунтовує подане клопотання тим, що сектором дізнання відділенням відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського ВРП ГУНП в Івано - Франківській області проводиться дізнання у кримінальному провадженні, яке 25.12.2025 в ЄРДР за №0000071, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Дізнанням встановлено, що на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: м. Долина, майдан Січових Стрільців Калуського району Івано - Франківської області проводяться будівельні роботи та на цій же ділянці встановлений об`єкт незавершеного будівництва - пневматичний тир, який 18.11.2022 був подарований ОСОБА_7 - ОСОБА_5 . Вказаний об`єкт належав останній на підставі дозволу №20 на виконання будівельних робіт від 18.06.2009, виданий Управлінням містобудування та архітектури «Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю» Івано - Франківською ОДА, який, як встановлено дізнанням, в склад Івано - Франківської ОДА не входив та є самостійним органом контролю Держархбудінспекції. Після отримання даного дозволу, було проведено технічну експертизу документів, відповідно до висновку якого, зображення відбитку круглої гербової печатки виконане струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії. Більше того, дізнанням встановлено, що дозвіл №20 вдавався Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю Івано - Франківської області, а тому, наданий нотаріусу дозвіл містить ознаки підроблення.

На підставі ухвали слідчого судді від 02.02.2026, в приміщенні будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було проведено обшук, в ході якого було вилучено вказаний вище ноутбук.

Зазначив, що вказаний вище ноутбук у даному кримінальному провадженні ним визнаний речовим доказом, оскільки такий ймовірно був знаряддям вчинення кримінального проступку, і з метою повного та об`єктивного встановлення всіх фактичних обставин вчинення кримінального проступку, збереження речових доказів, проведення експертиз у ході дізнання виникла необхідність в накладені арешту на дане майно.

У судовому засіданні дізнавач ОСОБА_3 подане клопотання підтримав з підстав викладених у такому та просив його задовольнити.

Захисник власниці майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення даного клопотання, пославшись на те, що обшук було проведено не за місцем реєстрації ОСОБА_5 , а за іншою адресою.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, доходжу такого висновку.

Пунктом 7 частини 2 статті 131 Кримінально процесуального кодексу України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, накладаючи арешт на майно особи, яка не має статусу підозрюваного у конкретному кримінальному провадженні, слідчий суддя, ураховуючи положення ст. 132 КПК України, має переконатися у тому, що на даному етапі досудового розслідування існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, а майно, про арешт якого ставиться питання, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, безвідносно до того, чи має особа, на майно якої накладається арешт, безпосереднє відношення до вчинення злочину.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий суддя встановив, що обшук на підставі ухвали слідчого судді Долинського районного суду Івано Франківської області від 02.02.2026 було проведено 06.02.2026 з 09.51 год до 12.05 год., клопотання про арешт майна подано до суду 07.02.2026 о 15.09 год. Таким чином дізнавачем дотримано вимоги абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України», (остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п. 101).

Формальне посилання на положення ст. 98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Дізнавачем ОСОБА_3 доведено, що вищевказане майно є речовим доказом в кримінальному провадженні, внесеному 25.12.2025 в ЄРДР за №0000071, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, що підтверджується постановою про визнання майна речовим доказом від 07.02.2026. Майно, на яке слід накласти арешт, має значення для забезпечення доказів даного кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження.

Метою накладення арешту на майно, є забезпечення збереження речових доказів.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, захисником власниці майна не надано та слідчим суддею не встановлено, крім того, слід зазначити, що арешт майна носить тимчасовий характер.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на вказане вище майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, дізнавачем доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Виходячи з викладеного, доходжу висновку про необхідність часткового задоволення поданого клопотання, оскільки арешт майна в даному випадку є необхідний для встановлення обставин у кримінальному провадженні, збереження речових доказів та проведення експертиз, що достатньою мірою відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу дізнавача на те, що за змістом ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Частиною 5 статті 173 КПК України встановлено вимоги до ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, серед яких немає вирішення питання про визначення місця зберігання речових доказів.

А тому, вимога щодо визначення місця зберігання арештованого майна задоволенню не підлягає, оскільки нормами чинного КПК України не передбачено можливості розгляду такого питання слідчим суддею.

Відхиляє слідчий суддя доводи захисника власниці майна - ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 в частині того, що обшук було проведено не за адресою проживання ОСОБА_5 , оскільки в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук житла від 02.02.2026, надано дозвіл на обшук в приміщенні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із протоколом обшуку від 06.02.2026, обшук було проведено за тією ж адресою, що зазначена в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку

На підставі викладеного та керуючись ст. 98, 132, 167, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений 06.02.2026 під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді, ноутбук «SAMSUNG», моделі «NP-R530».

Позбавити права на відчуження, розпорядження та/або користування арештованим майном, особам, які наділені правами на вищевказані дії.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області ОСОБА_3 .

Копію ухвали негайно вручити дізнавачу та захинику власниці майна.

Ухвала може бути оскаржена до Івано - Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1