КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7785/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скибин Броварського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 15.11.2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, що за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 від 20.09.2025 року у справі №361/10990/25, про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 15.11.2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши останньому залишати місце проживання із 22 год. до 07 год. наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу невмотивованою, прийнятою з істотним порушенням кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, а тому вона є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвала суду взагалі не містить ніякого обгрунтування, чому суд вважає доведеними прокурором всіх трьох обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В клопотанні прокурор та в ухвалі слідчий суддя в обгрунтування існування ризиків посилаються на документи, які не доводять наявність обґрунтованих ризиків. Таким чином, фактично ризики грунтуються на припущеннях.

Крім того не взято до уваги всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 178 КПК України, в тому числі наявність постійного місця реєстрації, проживання та роботи.

Захисник вважає, що в разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність обґрунтованої підозри, то більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001775 від 16.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та вчинив повторно новий умисний, майновий, корисливо-насильницький злочин за наступних обставин.

Так, 16 вересня 2025 року, приблизно о 14 годині 55 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в якості пасажира-попутчика в салоні легкового транспортного засобу - автомобіля марки «Volkwagen» моделі «Caddy», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, під керуванням водія автомобіля ОСОБА_10 , який рухався в напрямку села Семиполки Броварського району Київської області з боку міста Бровари, звернув свою увагу на той момент невідому йому жінку - потерпілу ОСОБА_11 , яка перебувала на задньому сидінні вказаного транспортного засобу також в якості пасажира-попутчика, та тримала у руках належну їй жіночу сумку чорного кольору, після чого у ОСОБА_7 раптово виник корисливий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, передбачаючи, що у ній можуть знаходитися цінні речі та/або грошові кошти.

Того ж дня, а саме 16.09.2025 року, приблизно о 15 годині 15 хвилин, у зв`язку з технічними несправностями автомобіля «Volkwagen» моделі «Caddy», НОМЕР_2, у салоні якого перебували водій ОСОБА_10 , пасажир ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_11 , транспортний засіб зупинився у полі, за координатами: 50.6759825 30.9122259, поблизу населеного пункту Семиполки Броварського району Київської області, у зв`язку з чим вказані особи вийшли з салону авто.

В подальшому, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи умисно та повторно умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року 2402-IX, який неодноразово продовжувався та діє на всій території України до цього часу, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки, підійшов до раніше невідомої йому потерпілої ОСОБА_11 та розуміючи, що його дії носять відкритий характер для останньої, наблизившись впритул до неї, наніс 1 (один удар долонею лівої руки в область правої щоки потерпілої, після чого ОСОБА_7 під погрозою застосуванням фізичного насильства та розправи, наказав потерпілій віддати йому належні їй мобільний телефон марки «Techno» модель «ВС2» та гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в загальній сумі 1000 грн, 1 (одна) купюра номіналом 1 долар США (що відповідно до курсу НБУ станом на 16.09.2025 еквівалентно 41 гривня 23 копійки, пластикова картка «Клінінговий дім» та банківська картка банку «Укрсиббанк», що потерпіла і зробила, відчуваючи реальну загрозу своєму життю і здоров`ю.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 в грубій формі наказав потерпілій віддати йому, належне їй цінне майно, та з метою подолання фізичного опору останньої, ОСОБА_7 кулаком правої руки наніс один удар в область голови ОСОБА_11 , а саме в зону лівого вуха та прикладаючи фізичну силу, почав шарпати потерпілу за одяг та руки, при цьому постійно погрожував, проте ОСОБА_11 в той же час користуючись нагодою почала втікати від нього в напрямку автодороги Київ-Чернігів, однак втратила рівновагу та впала на землю. В той час ОСОБА_7 наздогнав потерпілу та користуючись її безпораднім станом, коли вона знаходилася у горизонтальному положенні, лежачи на землі та не могла чинити будь-який фізичний опір, ОСОБА_7 продовжив наносити їй тілесні ушкодження, а саме: один удар правою ногою в область правої руки та один удар кулаком правої руки в область лівого вуха потерпілої, в ході чого відкрито вирвав з рук ОСОБА_11 її жіночу сумку, чорного кольору, в якій знаходилися паспорт громадянина України на ім`я потерпілої, грошові кошти на загальну суму 140 гривень та мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 13».

При цьому, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження, а саме: забій правого зап?ястя, забій правої вушної раковини, забійні садна нижньої шелепи.

Після вчинення злочину ОСОБА_7 зник з місця події разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши своїми діями майнової шкоди та фізичних страждань.

17.09.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

19.09.2025 року старший слідчий слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В клопотанні слідчий послався на те, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: обґрунтованою підозрою ОСОБА_7 від 17.09.2025 року, оглядом місця події, допитом потерпілої, допитами свідків, впізнанням та іншими матеріалами кримінального провадження № 0001775 від 16.09.2025 року, які містяться в клопотанні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, санкція за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а відтак розуміючи, що у разі визнання його винним у вчиненні вказаного злочину йому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі, через що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі, вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_7 до переховування від органів досудового розслідування та суду.

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - обгрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків та потерпілої, які надали органу досудового розслідування викривальні показання стосовно нього, у зв`язку з чим останній матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань та висновків;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - обгрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має постійного джерела доходу, офіційно ніде не працює, з метою отримання засобів для проживання, може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема корисливе.

Отже, підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою приховування раніше вчиненого кримінального правопорушення та/або з метою ухилення від відповідальності.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

До підозрюваного ОСОБА_7 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, так як інші запобіжні заходи неспроможні запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечити належну поведінку підозрюваного, а саме:

- застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки він не має постійного місця роботи;

- застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки неможливо, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням, до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру та клопочуть про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, як особиста порука.

- застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вплив на свідків у кримінальному провадженні.

Виходячи з викладеного вище, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування орган досудового розслідування вважає за доведене те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може ухилятися від органу досудового розслідування, або вчинити інше кримінальне правопорушення (злочин).

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 15.11.2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, що за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:обґрунтованою підозрою ОСОБА_7 від 17.09.2025 року, оглядом місця події, допитом потерпілої, допитами свідків, впізнанням та іншими матеріалами кримінального провадження № 0001775 від 16.09.2025 року, які містяться в клопотанні.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Викладені в судовому засіданні доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя, встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилається слідчий у клопотанні, доведений, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 раніше судимий, офіційно не працює, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а відтак розуміючи, що у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі, вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_7 до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того колегія суддів вважає, що прокурором у судовому засіданні та слідчим у клопотанні доведена наявність і інших ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків та потерпілої, які надали органу досудового розслідування викривальні показання стосовно нього, у зв`язку з чим останній матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань та висновків.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має постійного джерела доходу, офіційно ніде не працює. З метою отримання засобів для проживання, може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема корисливе.

Отже, підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою приховування раніше вчиненого кримінального правопорушення та/або з метою ухилення від відповідальності.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, станом на час розгляду клопотання, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя врахував положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з насильством, та обґрунтовано не визначив розмір застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченому зокрема ст. 186 КК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України,не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу або застави.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4