ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3685/25 Справа № 178/1720/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 19 листопада 2025 року у кримінальному провадженні №0001317 від 14 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 19 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора, зокрема продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 22-00 години 16 січня 2026 року, визначено альтернативну заставу у розмірі 280 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 847 840,00 гривень.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавленні волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна. Обвинувачений, усвідомлюючи суворість можливого покарання, може здійснити спроби переховування від суду, або з огляду на корисливий мотив та підвищену суспільну небезпеку кримінальних правопорушень, може перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував введення в Україні воєнного стану, що ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Існування зазначених вище ризиків у їх сукупності визнане таким, що виправдовує подальше перебування обвинуваченого під вартою, відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, при цьому більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визнане доцільним.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим ст. 177 КПК України зазначеним вище ризикам, суд визнав за необхідне продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На виконання вимог ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначено з урахуванням кримінального правопорушення, характеру інкримінованих діянь, їх корисливого мотиву, підвищеної суспільної небезпеки та стадії судового розгляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, звільнити його з підстав незаконного затримання та порушення конституційного права на апеляційне оскарження.

Просить змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт з покладанням відповідних процесуальних обов`язків.

В обгрунтування апеляційних вимог посилається на те, що всупереч вимогам процесуального законодавства прокурором до клопотання про продовження запобіжного заходу не було додано документи, передбачені ч. 3 ст. 184 КПК України, що обвинувачений вважає порушенням права на захист.

Вказує, що у судовому засіданні просив суд першої інстанції зобов`язати прокурора надати йому та іншим обвинуваченим згадані документи, втім заходи для забезпечення йому можливості відстоювати свою позицію вжиті не були, у зв`язку із чим оскаржена ухвала не відповідає критеріям законності, обгрунтованості та вмотивованості.

Також зазначає, що клопотання було подане до неналежного суду, в межах територіальної юрисдикції якого не знаходиться орган досудового розслідування.

У доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_7 вказує на те, що в оскарженій ухвалі не наведено мотивів її постановлення, а також не взято до уваги доводи сторони захисту.

Посилається на порушення, допущені, на його думку, Київським апеляційним судом при розгляді його апеляційних скарг на рішення Печерського районного суду м. Києва, відсутність в матеріалах кримінального провадження протоколу його затримання, а також порушення, допущені при визначенні складу суду першої інстанції, який розглядає справу.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3 ) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Аналізуючи оскаржену ухвалу суду з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зважає на те, що в даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Враховуючи стадію кримінального провадження, апеляційний суд не має повноважень входити у перевірку обвинувачення та надавати оцінку його обґрунтованості, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом у можливості дослідження доказів та фактичних обставин, витребування у суді першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження ніж ті, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, перевірці та оцінці на цій стадії показань потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевірці обсягу вже досліджених судом доказів тощо. У випадку недотримання цих обмежень апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду по суті того обвинувачення, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Аналізуючи висновки суду про доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що продовжує існувати передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК ризик переховування обвинуваченого від суду, який обумовлений тяжкістю інкримінованого злочину, характером висунутого обвинувачення та суворістю покарання, передбаченого санкціями статті.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року), є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про продовження існування щодо ОСОБА_7 передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що ОСОБА_7 хоча і є раніше не судимою особою, втім на даний час небезпідставно обвинувачується у тому, що він на протязі тривалого часу брав участь у діяльності організованої групи осіб, яка полягала у систематичному, з метою протиправного особистого збагачення, незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні, пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - метадон, - в особливо великих розмірах. Згідно із обвинуваченням співучасники, вживаючи заходи конспірації, організували та експлуатували лабораторію з виготовлення наркотичного засобу, користувалися різними транспортними засобами, неодноразово здійснювали транспортування виготовленого наркотичного засобу в інші регіони України та передавали його іншим особам.

Наведені обставини дозволяють ґрунтовно припускати стійку антисоціальну спрямованість особи цього обвинуваченого, наявність в нього навичок конспірації, досвіду участі у виготовленні та збуті наркотичних речовин, зв`язків із кримінальними елементами, які проживають (перебувають) у різних регіонах України, а також акумульованих за час здійснення протиправної діяльності матеріальних ресурсів, які зможуть забезпечити його перебування на нелегальному положенні та здійснення заходів на перешкоджання судовому розгляду.

Викладене вказує на існування та особливу вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що ці ризики, зважаючи на відомості про особу обвинуваченого, не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, або альтернативної застави у визначеному судом розмірі, яка на час апеляційного розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 була внесена та його звільнено з-під варти.

Доводами апеляційної скарги обвинуваченого правильність висновків суду не спростовується.

Так, питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 було вирішене в порядку ст. 331 КПК України, під час судового розгляду судом першої інстанції, який розглядає справу по суті, у зв`язку із чим колегія суддів вважає нерелевантними посилання обвинуваченого на вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України до клопотання слідчого (прокурора) про первинне застосування запобіжного заходу на етапі досудового розслідування, та на правила ч. 1 ст. 184 КПК України щодо підсудності таких клопотань.

Доводи апелянта щодо невмотивованості оскарженої ухвали суду та неврахування заперечень сторони захисту колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до його особистих суб`єктивних оцінок. Натомість в оскарженій ухвалі наведені мотиви суду, а також надана оцінка доводам захисту та зазначено, що вони не є достатніми для зміни застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які.

Посилання обвинуваченого на порушення, допущені Київським апеляційним судом при розгляді його апеляційних скарг на рішення Печерського районного суду м. Києва, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що вочевидь стосуються інших кримінальних проваджень, а відтак виходять за межі апеляційного розгляду.

З тої самої підстави, а також зважаючи на те, що предметом перегляду є виключно судове рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційні доводи про відсутність у справі протоколу затримання ОСОБА_7 .

Посилання апелянта на порушення, допущені при визначенні складу суду першої інстанції, який розглядає справу, не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки не можуть бути предметом перевірки з урахуванням обсягу апеляційного розгляду, визначеного ст. 422-1 КПК України, та підлягають вирішенню в порядку відводу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 19 листопада 2025 року року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4