Справа№ 953/9982/25
н/п 1-кп/953/1020/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001385 від 04.09.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком від 08.05.2025 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України та вироком від 23.06.2025 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству", безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає в одній квартирі, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.05.2025 (серія ВАВ № 034645) 26.04.2025 близько 19:45, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_5 психологічного та фізичного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав, кидався у бійку, в наслідок чого постраждалій було завдано шкоду психічному та фізичному здоров`ю. За вказані дії постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.05.2025 ОСОБА_4 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн.

Крім цього, 30.04.2025, приблизно о 16:30, ОСОБА_4 знаходився в квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт із співмешканкою ОСОБА_6 .

В ході конфлікту ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у положенні стоячи обличчям до обличчя потерпілої приблизно на відстані витягнутої руки, взяв лівою рукою потерпілу за нижню щелепу та почав здавлювати її.

У результаті протиправних дій з боку ОСОБА_4 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-834/2025 від 28.05.2025, ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця вздовж червоної кайми нижньої губи та садна на шкірі нижньої губи, які відповідно до пп. 2.3.2. "б", 2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За вказані дії вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2025 ОСОБА_4 визнано винним, притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робітна у розмірі 200 (двісті) годин.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 23.05.2025 (серія ВАД № 696905) ОСОБА_4 20.05.2025 близько 12:00 за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до співмешканки ОСОБА_5 , що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, погрозою фізичною розправою, кидався у бійку, внаслідок чого, була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. За вказані дії постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2025 ОСОБА_4 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 020 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи особою, раніше не одноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП та кримінальної відповідальності за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження за ч. 1 ст. 125 КК України по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_5 , вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 03.09.2025 приблизно о 18:15 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій з метою заподіяння психологічного страждання, спровокував словесний конфлікт, під час якого словесно ображав, що полягало у висловлюваннях на її адресу нецензурної лайки та погроз застосування відносно неї фізичного насильства, тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру над своєю співмешканкою ОСОБА_5 , що спричинило емоційну невпевненість та призвело до психологічного страждання. Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 постійно піддається залякуванню, приниженню, психологічним стражданням, перебуває у стані емоційного пригнічення, суттєво погіршилася якість її життя, у неї спостерігається погіршення психологічного самопочуття, зниження самооцінки, втрата позитивних емоцій та жаги до життя.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисному систематичному вчинені психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиції сторони обвинувачення та захисту.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати. ОСОБА_4 , винуватим та призначити йому покарання, передбачене ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду строком три роки, покласти обов`язки передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України та застосувати обмежувальний захід передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України у виді проходження програма для кривдників протягом трьох місяця.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, підтвердивши та пояснивши про обставини, викладені в обвинувальному акті. При призначенні покарання покладалася на розсуд суду.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.

Показання ОСОБА_4 , не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 , винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння правопорушення обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 , здійснив домашнє насильство, тобто умисному систематичному вчинені психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, і його дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме: домашнє насильство, тобто умисному систематичному вчинені психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючі обставини це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

Щодо обставин, що обтяжують покарання, у обвинувальному акті визначено вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває близьких відносинах (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України) та рецидив злочинів (п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України).

Згідно з обвинувальним актом, дії обвинуваченого кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршенні якості життя потерпілої.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно до диспозиції ст. 126-1 КК України домашнє насильство це умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Отже, однією з ознак цього кримінального правопорушення є систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо особливого потерпілого - подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Тобто, потерпілий виступає обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, що впливає на кваліфікацію, і у разі кваліфікації дій особи за ст. 126-1 КК України вже враховується така обставина, як вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, оскільки зазначена обставина є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію саме за ст. 126-1 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що обставину вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, не підлягає визнанню обтяжуючою відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, оскільки передбачена в статті 126-1 КК України, як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію.

Щодо рецидиву злочинів

З наданої довідки №58-05092025/63061 вбачається, що обвинувачений був засуджений Київським районним судом м. Харкова вироком від 12.07.2018 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України (умисний кримінальне правопорушення) і, з урахуванням ухвали суду від 20.08.2019 направлений для відбування призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі. 20.06.2023 був звільнений.

Такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема, особи, засуджені до позбавлення волі, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення (п. 7 ч. 1 ст. 88 КК України).

Інкриміноване правопорушення у цій справі вчинено 03.09.2025, тобто в межах строку трьох років з дня відбуття покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2018.

Отже, наявний рецидив кримінальних правопорушень відповідно до ст. 34 КК України, оскільки обвинувачений вчинив нове умисне кримінальне правопорушення (інкриміноване у цьому кримінальному провадженні) і має судимість за умисне кримінальне правопорушення за вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2018 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України (умисний кримінальне правопорушення) з урахуванням ухвали суду від 20.08.2019.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

Мотиви призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, неодноразову судимість, наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття) та обтяжуючої обставини (рецидив злочинів) і вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо, шляхом призначення ОСОБА_4 , покарання у межах санкції, передбаченої ст. 126-1 КК України у вигляді пробаційного нагляду строком на два роки. Суд враховує, що особа вперше притягається до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, а тому вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції особи від суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства

Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, зокрема, направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно з ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 28 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування. Суб`єкт, відповідальний за виконання програм для кривдників, організовує та забезпечує проходження кривдниками таких програм.

З урахуванням характеристики обвинуваченого, а також думки всіх учасників судового провадження, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, відповідно до якого на останнього покласти обов`язок пройти програму для кривдників, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, оскільки обвинувачений вчинив домашнє насильство, що також сприятиме його виправленню.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 67, 71 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Обставин, які б вказували, що призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді пробаційного нагляду буде недостатнє для досягнення цілей покарання, не відповідатиме даним про його особу та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, судовим розглядом не встановлено.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства", заяви № 43759/10 та 43771/12, зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також, коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Київський районний суд м. Харкова вироком від 23.06.2025 у справі № 953/6092/25 визнав винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначив йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин.

Відповідно до копії листа начальника Київського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області від 27.10.2025 № 4609/24/17/1-25 з 08.09.2025 року на обліку Київського РВ філії ДУ "Центр пробації" в Харківській області перебуває ОСОБА_4 , засуджений 23.06.2025 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 70 КК України до 200 годин громадських робіт. На момент ухвалення вироку ОСОБА_4 не відбув покарання за вказаними вироками. Указані обставини підтвердив обвинувачений у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КК України, у вигляді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки і на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України щодо переведення покарання, призначити остаточного покарання приєднавши повністю невідбуту частину покарання за попереднім вироком (громадські роботи) та покарання за новим (пробаційний нагляд) та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки 25 днів.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65, 67, 69-1, 71, 72 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Речові докази.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не застосовувався.

Підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. 7, 17, 100, 124, 302, 373, 374, 381, 382, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2025 у справі № 953/6092/25 та остаточно визначити покарання ОСОБА_4 у вигляді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки 25 (двадцять п`ять) днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у виді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити засудженому наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

Направити ОСОБА_4 , відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Контроль за виконанням обмежувального заходу програми для кривдників, застосованої до ОСОБА_4 покласти на Департамент у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради.

Зобов`язати ОСОБА_4 прибути до Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_7