УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2026 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про роз`яснення ухвали суду, -

ВСТАНОВИВ:

На електронну пошту Корольовського районного суду міста Житомира 06.02.2026р. від ОСОБА_2 надійшла заява про роз`яснення ухвали суду.

Слідчий суддя дослідивши матеріали заяви вважає, що така підлягає поверненню з наступних підстав.

Згідно статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року№ 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Також ч.5 ст.10, п.4 ч.1 ст.92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч.6 ст.13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст.14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 29 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.04.2008 у справі №1-18/2008 (справа про мову судочинства) вказав, що під державною мовою розуміється мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя. Положення про українську мову як державну міститься у розділі I "Загальні засади" Конституції України, який закріплює основи конституційного ладу в Україні. Поняття державної мови є складовою більш широкого за змістом та обсягом конституційного поняття "конституційний лад".

У постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що українська мова як засіб спілкування й інтелектуального вираження відображає самобутність багатомільйонного українського народу і є основою його духовності й історичної пам`яті. Повноцінне функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території держави є гарантією збереження ідентичності української нації та єдності України. У такому сенсі державна мова є складовою конституційного ладу та конституційною цінністю.

Слід зазначити, що КПК чітко визначає, що кримінальне провадження може здійснюватися тільки державною мовою. Отже, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право користуватись послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 07 червня 2019 року у справі №826/10114/17, від 03 вересня 2020 року у справі №826/6286/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №815/1958/16 та від 07 грудня 2020 року у справі №138/132/20.

Також слід зазначити, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Слід зазначити, що передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Аналогічну позицію висловлено Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 19.09.2022 (справа №521/12324/18).

Також слід зазначити, що обмеженням у доступі до правосуддя вважається відмова у прийнятті заяв, скарг, клопотань, оформлених згідно з чинним законодавством.

Однак повернення заяв через їх невідповідність встановленим вимогам не є порушенням такого права.

Оскільки значна частина тексту заяви ОСОБА_2 від 06.02.2026р. у порушення ч. 1 ст. 29 КПК складена на іноземній мові, без подання до суду перекладу на державну мову, слід дійти висновку, що така заява не підлягає судовому розгляду, а тому має бути повернута.

Керуючись ст.309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення - повернути особі, яка її подала.

Повернення заяви не перешкоджає особі повторно звернутися до слідчого судді, після усунення недоліків.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1