Справа № 462/4655/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/933/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року за ч.4 ст. 185 КК України, -

встановила:

вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Залізничного районного суду м. Львова від 12.01.2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 357 КК України до обмеження волі строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 2 (два) рік, остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, зарахувавши покарання, відбуте за попереднім вироком за правилам ст. 72 КК України.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 05.06.2025 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 05.06.2025 близько 13 год. 00 хв, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, перебуваючи у магазині №2 ТОВ «Сільпо-ФУД» що знаходиться у ТЦ «Вікторія Гарденс» за адресою: м. Львів вул. Кульпарківська 226А, шляхом вільного доступу, таємно викрав наступні продукти харчування: морозиво «СОРБЕТ» у пластиковому контейнері, вартістю 183 гривні 20 копійок без ПДВ; ковбасу «Яловича» у поліетиленовому пакеті вартістю 271 гривня 20 копійок без ПДВ; цукерки «Raffaelo» у поліетиленовому пакеті з етикеткою «Цукерки Raffaelo з мигдалем в кокосовій стружці», вагою 0,252 кг, вартістю 201 гривня 39 копійок без ПДВ; цукерки «Cherry» в поліетиленовому пакеті із етикеткою «ХБФ Вишня заспиртована в шоколадному кремі» вагою 0,41 кг, вартістю 196 гривень 47 копійок без ПДВ; цукерки «Ко-Ко Choko» у поліетиленовому пакеті з етикеткою «Цукерки Roshen Ко-Ко Choko White», вагою 0,374 кг, вартістю 105 гривень 91 копійок без ПДВ; ковбасу «Сервелат» у поліетиленовій упаковці, вартістю 267 гривень 20 копійок без ПДВ; сир м`який Брі в упаковці круглої форми, вартістю 199 гривень 20 копійок без ПДВ; сир «Премія Маасдам 45%», вагою 0,496 кг, вартістю 178 гривень 16 копійок без ПДВ; сир «Премія Гауда 48%», вагою 0,372 кг, вартістю 202 гривні 07 копійок без ПДВ; масло «President» у кількості 2 штуки, вартістю 295 гривень 20 копійок кожна, на суму 590 гривень 40 копійок без ПДВ; рибу червону в упакуванні «Сьомга Слабосолена філешматок на шкірі» у кількості 2 штуки, вартістю 231 гривні 20 копійок кожна, на суму 462 гривні 40 копійок без ПДВ; курку на дровах у фользі, вагою 1,286 кг, вартістю 204 гривні 73 копійки без ПДВ; шашлик зі свинини у фользі, вагою 0,588 кг, вартістю 272 гривні 36 копійок без ПДВ, пакет жовтого кольору, вартістю 4 гривні 77 копійок без ПДВ, всього на загальну суму 3339 гривень 46 копійок без ПДВ, які поклавши у вищезазначений пакет, виніс за межі каси розрахунку, проте з викраденим товаром був затриманий працівниками охорони ТОВ «СільпоФУД». Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 завдав ТОВ «Сільпо ФУД» матеріальної шкоди на загальну суму 3339 гривень 46 копійок без ПДВ. Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.Застосувати до ОСОБА_6 засудженого за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, дію ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбуття покарання, за даним вироком, у виді 5 років позбавлення волі, встановивши йому іспитовий термін від 1 до 3 років, на розсуд суду.Вирок Залізничного районного суду від 12.01.2024 року за ч.1ст. 357 КК України - виконувати окремо.Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Повідомив суду, що через відсутність грошей змушений був вчинити дану крадіжку продуктів харчування, оскільки на момент вчинення крадіжки тривалий час не вживав їжу. Повідомив, що його було затримано одразу після вчинення крадіжки. Всі викрадені ним продукти харчування було вилучено та на місці передано до магазину.

Вказує на те, що при призначенні покарання, судом належним чином не було враховано, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, сприяв розкриттю злочину, не намагався скритися з викраденим чи без нього, що викрадене майно було повністю повернуто потерпілому шляхом повернення викраденого майна, що ОСОБА_6 вчинив злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки не мав коштів на придбання їжі.

Після інкримінованих подій, ОСОБА_6 в повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, інших кримінальних правопорушень не вчиняв. Звертає увагу, що покарання за попереднім вироком ОСОБА_6 відбув повністю. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не було встановлено.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу захисника, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч.1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюється.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то слід вказати наступне.

Доводи апеляційної скарги в частині суворості призначеного покарання, на думку колегії суддів є необгрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та правових позицій Верховного Суду України, що містяться у п. 1, 2 постанови Пленуму «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Покарання згідно ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, і має бути необхідним та достатнім для досягнення цієї мети. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

В своїй апеляційній скарзі апелянт, зокрема, вказує, що вирок є надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на принцип пропорційності, коли призначене особі покарання вважалося непропорційним втручанням держави у права людини (рішення у справі «Швидка проти України»).

Дотримання принципу пропорційності є дотриманням стандартів прав людини, передбачених ЄСПЛ у вирішенні питань покарання, та дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

З урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На переконання колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції, відповідає вищенаведеним нормам, так, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винуватого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, не працює, не займається суспільно-корисною працею. Суд також врахував ту обставину, що після звільнення із місць позбавлення волі, через короткий проміжок часу у 2 місяці, ОСОБА_6 знову вчинив злочин проти власності. Обставину, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким та корисливим, особу обвинуваченого, обставини справи та наведені вище дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, що відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінивши в сукупності обставини справи, належним чином призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, при цьому, покарання призначене у мінімальних межах санкції ч.4 ст. 185 КК України, відповідно на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк не можливе та становить високу небезпеку для суспільства, досягнення мети виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченим не можливе без ізоляції від суспільства.

Розгляд справи у суді першої інстанції проведено повно, всебічно та об`єктивно.

Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК Українизалишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4