490/1659/17 03.12.2025
н/п 1-кп/490/13/2025
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/1659/17
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

03 грудня 2025 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000170 від 07.06.2016, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Калініно Тульчинського району Вінницької області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_8 ,

встановив:

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Прокурор просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт складено з дотриманням вимог ст. 291 КПК України; підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності немає. Зазначає, що справа має слухатись у відкритому судовому засіданні.

Потерпілий не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти призначення справи до судового розгляду; захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Клопотання мотивовано тим, що обвинувальний акт не відповідає приписам КПК України, обвинувачення викладено щодо двох осіб, стосовно одного з яких, на підставі ухвали апеляційного суду, матеріали направлено до органу досудового розслідування, що робить виклад обвинувачення стосовно ОСОБА_5 некоректним; обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до таких висновків.

Підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 5 - 8, 10 частини першої або частиною другою ст. 284 КПК України, не встановлено. Обвинувальний акт складено з дотриманням вимог КПК України. Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмежень щодо цього, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, немає.

Аргументи клопотання захисника щодо повернення обвинувального акта прокурору не є переконливими та такими, що спростовують наведені вище висновки суду, оскільки некоректність обвинувачення не є тією безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

За таких обставин, наявні підстави для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з позовною заявою до обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ; ціну позову зазначив 1 378 475,00 грн., з яких 678 475,00 грн. - матеріальна шкода, 700 000,00 грн. - моральна шкода.

Прокурор не заперечував проти прийняття цивільного позову потерпілого до розгляду.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти прийняття цивільного позову потерпілого до розгляду; захисник зазначив, що ОСОБА_9 , зазначений відповідачем у цивільному позові, не має процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частинами четвертою та п`ятою вказаної статті передбачено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства; цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом; якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З позовної заяви вбачається, що потерпілий ставить вимогу до ОСОБА_5 та ОСОБА_9 про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, вчинення якого інкримінується обвинуваченому.

Водночас слід зазначити, що відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 19.07.2019 вирок від 20.07.2018 на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_9 скасовано, кримінальне провадження направлено до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Таким чином, наразі у провадженні суду є кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 КК України; обвинувачення щодо ОСОБА_9 не є предметом судового розгляду зазначеного кримінального провадження.

Стаття 175 ЦПК України визначає, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи, що цивільний позов подано до двох відповідачів: ОСОБА_5 та ОСОБА_9 ; ОСОБА_9 у зазначеному судовому кримінальному провадженні процесуального статусу не має; позовні вимоги не містять розмежування щодо кожного із заявлених відповідачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову без руху та необхідність надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме: визначити зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, визначити коло відповідачів з урахуванням приписів ст. 128 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про повернення речових доказів, а саме грошових коштів у сумі 678 475,00 грн.

Клопотання мотивує тим, що у розумінні ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий власнику. Зазначив, що кошти належать йому особисто і він надавав їх стороні обвинувачення дев`ять років тому.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши про його необґрунтованість, оскільки вказані грошові кошти є речовими доказами та ще не були досліджені судом.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання потерпілого.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 84 КК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зважаючи на викладене, враховуючи стадію судового провадження, а також те, що вказані у клопотанні потерпілого речові докази не було надано суду для дослідження, судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, не ухвалено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про повернення речових доказів - грошових коштів у сумі 678 475,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання; просив повернути заставодавцю ОСОБА_10 суму застави у розмірі 1 015 000,00 грн., визначеної ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2016.

Клопотання мотивує тим, що розгляд справи триває більше восьми років, що є порушенням права на справедливий розгляд справи в розумні строки, що передбачено Європейською конвенцією з прав людини. Зазначив, що належним чином виконує всі процесуальні обов`язки та з`являється за викликом суду у вказаному кримінальному провадженні.

Захисник підтримав клопотання обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Потерпілий заперечував проти задоволення клопотання; зазначив про цинічність заявленого клопотання, оскільки майнову шкоду йому, як потерпілому, не було відшкодовано.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд прийшов до таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2016 стосовно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.10.2016 включно; визначено заставу у сімсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складало 1 015 000,00 грн. з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

Заставу у розмірі 1 015 000,00 грн. внесено заставодавцем ОСОБА_10 (квитанція № 006035438 від 26.08.2016).

Обвинуваченого ОСОБА_5 було звільнено під заставу 26.08.2016; наразі строк покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, сплив.

Статтею 42 КПК України визначено такі обов`язки обвинуваченого: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Стаття 131 КПК України визначає заходи забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, зокрема запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Під час обрання запобіжного заходу слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень; також враховано, що підозрюваний раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував, має дружину, неповнолітніх дітей, батьків похилого віку. Таким чином, слідчим суддею було встановлено вагомість ризику переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування.

Суд ураховує, що під час судового провадження обвинувачений дотримується належної процесуальної поведінки; водночас, встановлений зазначений вище ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестав існувати, хоча істотно зменшився.

Зазначений висновок підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується, у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, яке є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду.

Заважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та повернення застави.

Ураховуючи викладене вище, наявні підстави для відмови у задоволенні клопотання обвинуваченого.

Інших клопотань від учасників судового провадження до суду не надходило.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 84, 91, 100, 177, 182, 201, 331, 314-316 КПК України, суд

постановив:

- призначити судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, на 22.01.2026 о 10:00 в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва, за адресою: м. Миколаїв, вул. Захисників Миколаєва, 41/12;

- проводити судовий розгляд кримінального провадження у складі колегії суддів у відкритому судовому засіданні;

- у судове засідання викликати учасників судового провадження;

- цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в сумі 1 378 475 грн. залишити без руху;

- надати ОСОБА_7 строк на усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали, десять днів з дня отримання копії ухвали суду;

- у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про повернення речових доказів, - відмовити;

- у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та повернення застави - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3