Справа № 749/97/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/329/25
Категорія - ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 25 березня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000571 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер, Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, тимчасово безробітного, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , інваліда другої групи, раніше судимого вироком приморського райсуду санкт-петербурга рф від 01 листопада 2011 року за ч. 3 ст. 30, ч. 3 ст. 228, п. «а», «г» кк рф до 8 років позбавлення волі, за ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2014 року вказаний вирок суду приведений у відповідність із законодавством України, - вважається засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 07 квітня 2016 року, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Республіки Азербайджан, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого водієм Об`єднання житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , інваліда третьої групи, учасника бойових дій, пенсіонера, не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289,ч. 1 ст. 309 КК України КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року:

- ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна.

- ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 309 КК України звільнено ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_9 зараховано попереднє ув`язнення з 25 вересня 2017 року до 27 вересня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_10 зараховано попереднє ув`язнення з 25 вересня 2017 року до 28 вересня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 у дохід держави грошові кошти в розмірі 4007 гривень 16 копійок процесуальних витрат.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 у дохід держави грошові кошти в розмірі 4625 гривень 66 копійок процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги, в яких:

- потерпілий ОСОБА_11 просить повторно дослідивши обставини кримінального провадження та допитавши свідків, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо обвинувачених у зв`язку із недоведеністю стороною обвинувачення в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції недотримуючись норм КПК України та правових позицій ЄСПЛ обґрунтував винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КПК України виключно показаннями свідка ОСОБА_12 та іншими неналежними доказами, які не мають жодного доказового значення, оскільки:

- показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , щодо погроз з боку ОСОБА_9 на місці зіткнення автомобілів та вказівки останнього забрати автомобіль потерпілого спростовується показаннями самого ОСОБА_11 , який повідомив, що добровільно передав автомобіль для ремонту, а в поліцію зателефонував, щоб перестрахуватися і не писав заяву про викрадення, хто її написав невідомо;

- володілець транспортного засобу, який начебто був об`єктом вчиненого злочину підтвердив ту обставину, що транспортний засіб було передано ОСОБА_10 , а не Широкану потерпілим - ОСОБА_11 добровільно та з метою визначення вартості його відновлювального ремонту;

- потерпілий в суді першої інстанції підтвердив відсутність будь-яких погроз з боку обвинуваченого, в тому числі застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого;

- показання ОСОБА_11 спростовують обставину того, що ОСОБА_9 сідав за кермо його транспортного засобу або надавав ОСОБА_10 будь-які вказівки щодо його подальшого незаконного заволодіння;

- показання потерпілого підтверджують існування між обвинуваченими та потерпілим саме цивільно-правових відносин щодо відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом;

- місцевим судом взято до уваги показання свідка ОСОБА_14 , який є працівником поліції, тобто зацікавленою особою в наслідках розгляду обвинувального акту та який дає показання з чужих слів;

- протокол слідчого експерименту від 29 вересня 2017 року зі свідком ОСОБА_12 є неналежним і недопустимим доказом винуватості ОСОБА_9 , оскільки він спростовується показаннями самого потерпілого;

- протокол огляду місця події від 25 вересня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки в ньому вказано, що слідча дія проводилася з 22 год. 30 хв. до 23 год. 20 хв., а потерпілий вказував, що в нього автомобіль вилучили у світлу пору доби;

- протокол від 10 жовтня 2017 року про результати часткового проведення НСРД аудіо-, відео контроль особи ОСОБА_10 , є недопустимим доказом, оскільки він створений з порушенням 24 годинного терміну у порушення ч. 3 ст. 252 КПК України;

- протокол огляду місця події від 26 вересня 2017 року необхідно визнати недопустимим доказом, оскільки працівники поліції в порушення ст.ст. 233-235 КПК України провели обшук автомобіля, без ухвали слідчого судді. При цьому він дозволив провести саме огляд, а не обшук його автомобіля і таку згоду було отримано вже по факту проведення слідчої дії.

Вважає, що обвинувальний вирок суд першої інстанції побудував виключно на показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також свідка ОСОБА_14 - працівника поліції, який надав показання з чужих слів, при цьому не врахувавши жодним чином його показання.

- обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить повторно дослідивши обставини та допитавши потерпілого і свідків скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку із недоведеністю стороною обвинувачення в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає доводи аналогічні доводам викладеним в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_11 . Крім того, зазначає, що він виховує неповнолітню доньку, є інвалідом 2 групи, особою похилого віку, через тривалу хворобу переніс операційні втручання та потребує постійної кваліфікованої медичної допомоги, що, на його переконання, підлягає особливій увазі при призначенні показання, оскільки визначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців є явно надмірним;

- адвокат ОСОБА_7 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 апеляційній скарзі просить, допитавши потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 та дослідивши матеріали скасувати вирок суду, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином оцінені докази, показання потерпілого та свідків, а докази щодо невинуватості ОСОБА_9 при ухваленні вироку враховані не були. Вказує, що місцевий суд встановивши недоведеність стороною обвинувачення вини обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 289 КК України, у зв`язку з чим останній підлягав виправданню, в порушення вимог КПК України перебрав на себе функцію доведеності належності та допустимості доказів за їх відсутності.

Захисник вважає, що при ухваленні оскаржуваного вироку не було взято до уваги докази, які спростовують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення, не надано їм належної оцінки, зокрема:

- показання обвинувачених, щодо пори доби, місця, обставин та механізму ДТП, суті розмови ОСОБА_9 з потерпілим щодо відсутності будь-яких погроз з боку останнього на адресу ОСОБА_11 та розташування всіх часників події, відсутність у обвинувачених умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом. При цьому ОСОБА_10 вказував, що залишившись сам з потерпілим та іншими двома особами запропонував ОСОБА_11 разом поїхати до м. Чернігова для з`ясування вартості ремонту на що останній вказав, щоб він сам сідав і їхав, звернувши вагу, що ключі та документи на авто в автомобілі;

- показання потерпілого ОСОБА_11 , які є аналогічні показанням обвинувачених в частині пори доби, місця обставин, механізму ДТП та розташування всіх учасників події, а також суті його розмови з обвинуваченим, зокрема, відсутності будь-яких погроз на його адресу. При цьому потерпілий поставився критично до показань свідка ОСОБА_12 і поставив їх під сумнів з підстав їх суперечності обставинам справи, які він сприймав особисто. Також потерпілий вказував, що причиною його звернення до правоохоронних органів було бажання перестрахуватися, оскільки він віддав автомобіль фактично незнайомому чоловікові;

- показання свідка ОСОБА_13 є аналогічні за змістом показанням обвинувачених та потерпілого;

- в ході обшуку автомобіля «БМВ-Х5» в ньому не було знайдено та вилучено ключів та номерного знаку від автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI»;

- дані протоколу огляду місця події від 25 вересня 2017 року відповідно до якого автомобілі «БМВ-Х5» та «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI» мають пошкодження дзеркал заднього виду з боку водіїв;

- відомості висновку експерта № 520 від 21 листопада 2017 року щодо на автомобілях «БМВ-Х5» та «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI» маються пошкодження характерні для взаємного контакту і в момент первинного контакту, який відбувся між корпусами дзеркал заднього виду, кут між повздовжніми вісями автомобілів становив 1800 ± 30;

- дані отримані за результатами проведеного слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 в частині місця події, дорожніх умов, відсутності освітлення на ділянці дороги де сталася ДТП.

Захисник також стверджує, що інші матеріали кримінального провадження, на які посилається сторона обвинувачення та суд, як докази, що доводять вину ОСОБА_9 або є недопустимим доказами або доводять обставини, що не заперечуються сторонами провадження, проте не доводять вину обвинувачених, зокрема:

- протоколи огляду місця події від 25-26 вересня 2017 року лише доводять лише факт ДТП;

- протокол огляду місця події від 26 вересня 2017 року (автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI») являється недопустимим доказом, оскільки фактично було проведено обшук через проникнення до «іншого володіння» особи в ході якого вилучалися певні речі, слідова інформація без відповідного дозволу на те слідчого судді, що є істотним порушенням вимог КПК України;

- в порушення вимог ст. 290 КПК України самі автомобілі, як речові докази у кримінальному провадженні, стороні захисту не відкривалися, в ході судового розгляду судом не досліджувалися;

- протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року є недопустимими доказами з огляду на показання свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин події. Також, слідчим порушено положення ст. 228 КПК України, оскільки окремих процесуальних документів про прикмети осіб яких будуть впізнавати свідки і потерпілий, матеріали провадження не містять, а прикмети, які зазначені у вказаних протоколах, по яких свідки і потерпілий впізнали обвинувачених, ідентичні у всіх протоколах для всіх учасників процесуальної дії;

- показання свідка ОСОБА_12 та відомості з протоколу проведення слідчого експерименту за його участі від 29 вересня 2017 року підлягають критичній оцінці з огляду на те, що вони суперечать показанням потерпілого та свідка ОСОБА_13 , а також показанням обвинувачених. При цьому, з відеозапису слідчого експерименту вбачається, що показання вказаного свідка в частині начебто наявності освітлення ділянки дороги, де сталося ДТП, не відповідають дійсності, через відсутність такого;

- показання свідка ОСОБА_14 заслуговують критичної оцінки з огляду на те, що останній є працівником правоохоронного органу і зацікавлений в засудженні ОСОБА_9 . При цьому, надані ним пояснення стосуються виключно обставин написання чи підписання потерпілим заяви про викрадення автомобіля, що останній заперечує.

- адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду в частині притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 289 КК України та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що інкриміноване його підзахисному обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а матеріали справи не містять доказів його вини. Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги показання основного учасника досліджуваних подій - потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що ніякого угону автомобіля, який належить йому на праві власності, не відбувалося, йому обвинувачені не погрожували і він сам запропонував ОСОБА_10 поїхати самостійно на його автомобілі для з`ясування вартості ремонту, а до поліції звернувся щоб підстрахуватися. Звертає увагу, що коли з місця ДТП поїхав ОСОБА_9 , то ОСОБА_10 залишився на місці події з трьома громадянами, які були більш фізично розвинутими та мали змогу повідомити поліцію. При цьому вказані свідки повідомили, що ОСОБА_10 нікому не погрожував та не мав з собою речей схожих на зброю. Вказує, що в діях його підзахисного відсутні кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів, що обвинувачені домовлялися про що не будь між собою, при цьому потерпілий наполягав, що він добровільно надав ОСОБА_10 транспортний засіб для оцінки шкоди. Крім того, вказує, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має низку хвороб, є автором пісень, став на захист Держави від російського вторгнення, мав тяжке поранення, інвалід 3 групи, учасник БД.

Суд першої інстанції встановив, що близько 20.37 години 25 вересня 2017 року ОСОБА_9 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «BMW-X5», д.н.з. НОМЕР_1 , із ОСОБА_10 рухався на автодорозі з`єднанням м. Сновськ - с. Березне Чернігівської області та, знаходячись на відрізку шляху між с. В.Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області, під час руху навмисно пошкодив ліве бокове дзеркало заднього огляду на автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку, чим змусив його зупинитися. В цей час у ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 . Після цього, коли з автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , вийшли водій ОСОБА_11 із пасажирами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, розпочав висловлювати на адресу ОСОБА_11 погрози застосування насильства, небезпечного для життя, яке виразилось у висловлюванні погроз про вбивство потерпілого. При цьому, ОСОБА_9 , тримаючи праву руку за спиною, викликав у ОСОБА_11 явне усвідомлення наявності зброї та сприйняття реальної загрози своєму життю. Після висловлення погроз на адресу ОСОБА_11 , ОСОБА_9 надав вказівку ОСОБА_10 сісти за кермо автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 , та рухатись у напрямку м. Чернігова, що останній і виконав.

Таким чином, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_10 незаконно заволоділи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 на праві приватної власності, вартість якого згідно з висновком експерта № 154 від 20 листопада 2017 року, з урахуванням зносу, станом на 25 вересня 2017 року становить 361218.40 гривень.

26 вересня 2017 року ОСОБА_10 , у невстановлений час та місці, незаконно придбав три паперові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження, які при собі зберігав без мети збуту та перевіз до м. Чернігова, вул. В.Чорновола, 10, після чого був затриманий у порядку ст. 208 КПК України. В ході особистого обшуку ОСОБА_10 в кишені штанів виявлені та вилучені три паперові згортки з подрібненою речовиною рослинного походження, що згідно з висновком експерта № 983(х) від 04 листопада 2017 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 4.257 г, 2.136 г, 1.144 г, загальною масою - 7.537 г. Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданих апеляційних скарг дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинувачених. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_9 , який винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, не визнав і пояснив, що у темний час доби, близько 21.00 години 25 вересня 2017 року їхали з ОСОБА_10 у районі с. Кучинівка. Відбулась дорожньо-транспортна пригода, зупинився і вийшов із автомобіля. З ОСОБА_10 пішли до автомобіля, з якого вийшли троє чоловіків. Відбулась коротка розмова, ОСОБА_11 не погрожував, зброї при собі не мав. ОСОБА_10 не давав вказівку їхати;

- обвинуваченого ОСОБА_10 , який винуватим себе визнав у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та не визнав у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, і пояснив, що пізно ввечері у вересні 2017 року їхали з м. Сновська до м. Чернігова в автомобілі БМВ, за кермом якого знаходився ОСОБА_9 , дорожньо-транспортна пригода відбулася за межами населеного пункту. З автомобіля вийшли удвох, а з іншого автомобіля вийшли троє. Підійшли до автомобіля і ОСОБА_9 представився. ОСОБА_11 написав контакт телефону і погодився, що він забирає автомобіль, не погрожував їм. Залишався із ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 пішов, двоє інших осіб знаходились на відстані 3-4 м. ОСОБА_9 поїхав, після чого сів за кермо і поїхав до м. Чернігова;

- потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що у темну пору доби їхав своїм автомобілем «Мерседес Спринтер» до Щорського району з двома людьми, один із них на ім`я ОСОБА_15 . Під час руху відбулась дорожньо-транспортна пригода - зачепились дзеркалами. Автомобіль зупинився, він і двоє пасажирів вийшли з автомобіля. З автомобіля Джип вийшли двоє чоловіків. Діалог відбувся із ОСОБА_9 , погроз не було, лише говорили на підвищених тонах. Домовились, що вони відновлять автомобіль і завтра вранці повернуть. Обмінялись телефонами з ОСОБА_10 . Хто сідав за кермо - не пам`ятає, на місці залишились утрьох. Хвилин через 15, подзвонив до поліції та повідомив, що віддав автомобіль незнайомим людям, бо злякався. Заяву не писав і хто її написав - йому не відомо;

- свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що у вечірній час, їхав в автомобілі «Мерседес Спринтер» із ОСОБА_11 і ОСОБА_13 із м. Чернігова до м. Щорса. У момент дорожньо-транспортної пригоди він знаходився на пасажирському сидінні біля водія. Зачепили праве бокове дзеркало автомобіля. Їхній автомобіль зупинився та втрьох вийшли. Із іншого автомобіля вийшли двоє осіб та підійшли до них. ОСОБА_11 підійшов до водія, щоб добровільно вирішити питання по цій події. Один чоловік назвався як « ОСОБА_16 ». Розмову між собою вели водії та з`ясовували хто винен. Розмова була на підвищених тонах із боку іншого водія. Згоди між собою водії не дійшли. Була загальна погроза, що тримав руку за спиною. Сказав про те, що «щас завалю, ідіть сюди». Зброю не бачив. Після погроз, почали відходити від них і віддалятися від автомобіля. ОСОБА_9 сказав ОСОБА_11 про те, що забере автомобіль і забрав. ОСОБА_11 не надавав дозвіл забирати автомобіль. ОСОБА_9 поїхав на своєму автомобілі, а ОСОБА_10 - на їхньому. У поліції водій написав заяву про угон автомобіля;

- свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що їхав в автомобілі «Мерседес Спринтер», де були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . В автомобілі він заснув, а прокинувся від удару. ОСОБА_12 повідомив, що заділи автомобіль. Вони вийшли з автомобіля, а з автомобіля БМВ вийшли двоє осіб. Водій БМВ представився, як «Гена Широкан». Водій БМВ тримав руку за спиною, у нього із ОСОБА_11 виникла суперечка, його це насторожило. Вважав, що може бути там зброя, погроз йому не було. Водій БМВ почав кричати, поводився агресивно. Він із ОСОБА_12 стояли позаду, а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на відстані близько 10 м. Водій БМВ сказав своєму пасажирові, щоб той сідав і їхав. Два автомобілі поїхали одночасно. Перепони ОСОБА_10 сісти до автомобіля і поїхати не чинили. ОСОБА_11 сказав, що необхідно комусь телефонувати, щоб їх забрали. ОСОБА_11 сказав - їдемо до поліції писати заяву. До поліції із заявою звертався ОСОБА_11 ;

- свідка ОСОБА_14 , згідно показань якого на прикінці вересня - початку жовтня 2017 року, він, як поліцейський, знаходився на чергуванні у Сновському відділенні поліції. До нього звернувся черговий і повідомив про те, що прийшли троє осіб, які хочуть написати заяву. Тоді був потерпілий і двоє чоловіків, вони були злякані, повідомили, що їздили збирати гриби, їхали на і не розминулися з позашляховиком. Із автомобіля вийшли двоє чоловіків та почали конфліктувати. Чоловік назвався ім`ям - ОСОБА_17 . Про таку подію доповів керівникові. Був перехват і чоловіків затримали. Цю історію розказав потерпілий ОСОБА_11 , він був схвильований, у нього тремтіли руки та просив щоб зафіксували заяву і повернули автомобіль. Заяву друкували, бо чоловік не зміг сам її написати. Заяву потерпілий затвердив своїм підписом.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинувачених, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- заяві від 25 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_11 на ім`я начальника Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_18 , згідно змісту якої о 20.37 годині 25 вересня 2017 року двоє невідомих чоловіків на автомобілі «Лексус», темного кольору, типу Джип, зупинили його автомобіль марки «Мерседес», моделі «Спринтер-515», шляхом виїзду на зустрічну смугу руху, та, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, незаконно заволоділи його автомобілем. Про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин ОСОБА_11 попереджений, положення ст. 383 КК України йому роз`яснені;

- заяві від 25 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_11 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_19 про притягнення до кримінальної відповідальності двох чоловіків, які приблизно о 20.30 годині 25 вересня 2017 року у районі с. Великий Щимель незаконно заволоділи його автомобілем Мерседес Спринтер, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- протоколі огляду місця події від 25 вересня 2017 року та фототаблиці, доданій до нього, відповідно до якого біля кафе «Таверна» в с. Брусилів Чернігівського району виявлений та оглянутий автомобіль «Mercedes Sprinter 515 CDI», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль BMW-X5, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль «Mercedes Sprinter 515 CDI», має пошкоджене ліве дзеркало заднього виду зі сторони водія. Автомобіль «BMW-X5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , має пошкоджене дзеркало заднього виду зі сторони водія у вигляді потертостей та відсутнє скло;

- заяві від 26 вересня 2017 року потерпілого ОСОБА_11 на ім`я слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області про надання дозволу на проведення огляду належного йому автомобіля «Мерседес Спринтер», д.н.з. НОМЕР_2 ;

- протоколі огляду місця події від 26 вересня 2017 року, а саме, автомобіля «Mercedes Sprinter 515 CDI», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , належного потерпілому ОСОБА_11 . Під час повторного огляду вказаного транспортного засобу виявлені і вилучені: сліди папілярних візерунків пальців рук у загальній кількості 9 шт, змив із зовнішньої ручки дверей водія, змив із зовнішньої ручки дверцят солону автомобіля, змив із зовнішньої ручки дверей пасажира, змив із внутрішньої ручки дверей солону автомобіля, змив із внутрішньої ручки дверей зі сторони пасажира, змив із внутрішньої ручки дверей зі сторони водія, змив керма автомобіля, змив із ручки бардачка, попільнички, ручки коробки передач, змив з правої панелі приладів від керма, змив лівої панелі від керма, недопалок із надписом «LM», вилучений із-під пасажирського сидіння, чоловіча сумка коричневого кольору та чоловічий гаманець коричневого кольору;

- протоколі огляду місця події від 26 вересня 2017 року, згідно якого оглянуто автомобільну дорогу між с. В.Щимель і с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області. На відстані 800 м до початку с. В.Щимель виявлені прозорі уламки пластикового показника повороту, початок сліду протектора шини, що має напрям із асфальтної дороги на праве узбіччя дороги та уламок від протитуманного автомобільного ліхтаря;

- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 вересня 2017 року відповідно до яких потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 впізнали чоловіків на фотознімках, які 25 вересня 2017 року, погрожуючи застосуванням насильства, заволоділи автомобілем, що належить ОСОБА_11 . Згідно з довідок до протоколів на відповідних фотознімках були розміщені фотознімки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- висновку експерта від 04 листопада 2017 року № 983(х) відповідно до якого надані на експертизу подрібнені речовини рослинного походження зеленого кольору, з характерним запахом коноплі, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, - канабісом. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 4.257 г, 2.136 г і 1.144 г;

- висновку експерта від 21 листопада 2017 року № 520 згідно якого у момент первинного контакту, що відбувся між корпусами лівих дзеркал заднього виду, кут між повздовжньою віссю автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіля «BMW-X5», д.н.з. НОМЕР_1 , становив 180°±3°;

- висновку експерта від 20 листопада 2017 року № 154 відповідно до якого ринкова вартість, із урахуванням зносу (до нанесення збитку), колісного транспортного засобу «Mercedes Sprinter 515 CDI», синього кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 25 вересня 2017 року становить 361218.40 гривень. Вартість матеріального збитку завдана власнику цього транспортного засобу внаслідок його пошкоджень (показчика лівого повороту дзеркала заднього вигляду) становить 398.94 гривень;

- висновку експерта від 26 жовтня 2017 року № 1372 згідно якого сліди рук, вилучені 26 вересня 2017 року з поверхні автомобіля марки «Мерседес Бенс Спрінтер 515», д.н.з. НОМЕР_2 , в с. Брусилів Чернігівського району Чернігівської області, в кількості десять слідів залишені особою, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2017 року проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній на місці події продемонстрував перебіг подій, про які ним також було надано аналогічні показання в ході судового розгляду;

- протоколі від 10 жовтня 2017 року про результати часткового проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтролю особи, відповідно до якого зафіксована розмова у слідчому ізоляторі обвинуваченого ОСОБА_10 із співкамерником, де ОСОБА_10 розповідав про зіткнення автомобілів та про розбите дзеркало у автомобілі «Мерседес Спрінтер». Вказував, що був лише один угон.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях і доводи, викладені сторонами в апеляційних скаргах, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289 і ч. 1 ст. 309 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченим, так і те, що зазначені злочини вчинено саме обвинуваченими.

Доводи апеляційних скарг, які зводяться до відсутності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, у зв`язку з добровільним надання потерпілим у розпорядження обвинувачених автомобіля, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Початок досліджуваних подій відбувся на неосвітленій дорозі між населеними пунктами в межах лісової території, після контакту двох транспортних засобів, в результаті якого останні зазнали пошкоджень і вони зупинилися.

Після зупинки транспортних засобів з автомобіля марки «BMW-X5» вийшли обвинувачені, а з автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI» вийшов потерпілий та свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , останній хоча і спав в момент зіткнення, однак прокинувся в його результаті. В подальшому, між потерпілим та водієм автомобіля марки «BMW-X5», який представився ОСОБА_9 , відбулася розмова на підвищених тонах.

Наведені обставини не заперечуються і стороною обвинувачення.

В ході вказаної розмови обвинувачений ОСОБА_9 тримав руку за спиною, і ним така можливість не заперечувалася, поряд з цим, свідок ОСОБА_12 в своїх показаннях вказував на наявність загальних погроз з боку обвинуваченого ОСОБА_9 , «щас завалю, ідіть сюди», після погроз свідки почали відходити від них і віддалятися від автомобіля. Слід відмітити, що вказані свідки хоча і не бачили зброї, однак в той момент вважали, що така наявна у обвинуваченого.

Вказані свідки, хоча і знаходилися на певній відстані від обвинувачених та потерпілого під час їхньої розмови, однак мали змогу спостерігати за перебігом подій.

Згідно показань свідків, водій «БМВ» сказав своєму пасажирові, щоб той сідав і їхав на автомобілі «Mercedes-Benz Sprinter 515 CDI». Два автомобілі поїхали одночасно в сторону міста Чернігова. При цьому ОСОБА_11 не надавав дозвіл забирати автомобіль та не вчиняв, дій направлених на опір у заволодіння належним йому транспортним засобом.

Така поведінка потерпілого та свідків свідчить про те, що зі сторони обвинувачених були погрози, які вони сприйняли, як реальні, та не чинили опору обвинуваченим.

Твердження апелянтів про добровільне надання потерпілим ОСОБА_11 у користування обвинувачених належного йому автомобіля для проведення ремонтних робіт, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Посилання сторони захисту на підтвердження такого, що обвинувачений ОСОБА_10 обмінявся з потерпілим номерами телефонів, спростовується тим, що телефон свідка ОСОБА_12 та потерпілого залишилися в автомобілі останнього, на якому обвинувачений ОСОБА_10 залишив місце події. Дана обставина підтверджується протоколом огляду місця події - транспортного засобу, в ході якого були виявлені вказані телефони.

Слід відмітити, що залишення потерпілого та двох свідків в темну пору доби, на дорозі за межами населених пунктів, в лісовій місцевості, майже без можливості зв`язку, та змоги вільно дістатися пункту призначення, не може сприйматися, як добровільне ухвалення такого рішення. Навіть можливе надання автомобіля для проведення ремонтних робіт не може враховуватися на спростування вказаних висновків з огляду на отримані транспортними засобами пошкодженя, які були незначними.

На підтвердження вищенаведених висновків колегія суддів враховує, що в подальшому потерпілий ОСОБА_11 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

На спростування доводів апеляційних скарг, в тому числі і потерпілого ОСОБА_11 , що він не писав заяви до правоохоронних органів, судова колегія враховує показання свідка ОСОБА_14 , який приймав першочергову заяву потерпілого та повідомив обставини її написання, та показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які підтвердили звернення потерпілого із заявою до правоохоронних органів.

Відносно показань свідка ОСОБА_14 , який хоч і являвся працівником поліції, однак він був допитаний в якості свідка щодо обставин, які ним сприймалися безпосередньо при виконанні службових обов`язків, що не може свідчити про його заінтересованість в результатах кримінального провадження.

При цьому, після підписання першочергової заяви про злочин у районному відділі поліції з потерпілим було проведено слідчу дію - огляд місця події. Ним, вже обласному управлінні поліції було повторно подано заяву про злочин і проведено ряд слідчих дій, зокрема, про впізнання за фотознімками. В ході вказаної сукупності дій, ОСОБА_11 не повідомлялося інформації, що він добровільно надавав автомобіль обвинуваченим у користування, навпаки, подання заяв про злочин, неодноразова участь у проведенні слідчих дій, свідчить про впевненість особи, що відносно неї було вчинено злочин та розуміння таких наслідків, які були роз`ясненні ОСОБА_11 при поданні заяви про злочин, а саме, про притягнення його до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

За викладених підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про критичну оцінку показань потерпілого ОСОБА_11 .

Доводи сторони захисту про необхідність визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 26 вересня 2017 року, з підстав проведення фактично обшуку, без ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 237 КПК України огляд проводиться згідно з правилами для обшуку. У відповідності до ч. 1 ст. 233 КПК України, відповідно до змісту заяви від 26 вересня 2017 року, потерпілий ОСОБА_11 надав дозвіл для проведення огляду належного йому транспортного засобу. Тому вказаний доказ є належним і допустимим.

З огляду на необхідність критичної оцінки показань потерпілого також не можуть бути визнані обґрунтованими твердження сторони захисту, що час проведення огляду місця події, зазначений у відповідному протоколі, не відповідає дійсності, враховуючи показання ОСОБА_11 щодо проведення огляду у світлу пору доби.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості, як доказів, протоколів пред`явлення особи за фотознімками, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальний порядок і умови проведення впізнання особи за фотознімками регламентується положеннями статті 228 КПК України.

Так, приписами ч.6 ст. 228 КПК України визначено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, з додержанням вимог, зазначених у чч.1 і 2 цієї статті. Зокрема, перед пред`явленням особи для впізнання слідчий, прокурор повинен з`ясувати, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.

З досліджених протоколів пред`явлення для впізнання від 26 вересня 2017 року за фотознімками вбачається, що впізнання проводилося з дотриманням вимог статті 228 КПК України, а складені за їх результатами протоколи повністю відповідають вимогам статті 231 КПК України.

При цьому, співставлення відомостей, зазначених у даних протоколах про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, з іншими матеріалами кримінального провадження та обставинами, встановленими судом, дає можливість констатувати, що свідками та потерпілим було упізнано на фотознімках саме ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що і зазначено у відповідній графі протоколів, з поясненням ознак чи їх сукупності, за якими свідки та потерпілий упізнали їх.

Твердження сторони захисту про складення протоколу про результати НСРД з порушенням 24 годинного терміну не можуть бути визнані такими, що заслуговують на увагу.

Положеннями ч. 3 ст. 252 КПК України визначено, що протоколи про проведення НСРД з додатками не пізніше ніж через 24 години з моменту припинення зазначених слідчих дій передаються прокурору.

Проте, таке порушення може впливати лише на оперативність досудового розслідування і своєчасність прийняття рішень прокурором задля його забезпечення.

Правила допустимості доказів не пов`язують сам факт складання протоколу НСРД поза межами строку, встановленого приписами ч. 3 ст. 252 КПК України з недопустимістю результатів НСРД.

Наведений критерій оцінки вказаного порушення узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, відображеною, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 25 вересня 2023 року (справа № 208/2160/18, провадження № 51-1868 кмо 22).

Отже, порушення приписів ч. 3 ст. 252 КПК України не має істотного впливу на права підозрюваного (обвинуваченого), зокрема, й на захист, і з огляду на це не містить ознак істотного порушення кримінального процесуального закону.

Щодо твердження сторони захисту про не відкриття їй речових доказів, а саме, автомобілів, то вони не заслуговують на увагу.

При цьому слід також відзначити, що Верховний Суд у своїх рішеннях раніше зазначав, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися з речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 336/2977/18).

Крім того, в ході апеляційного розгляду прокурором повідомлено, що речовий доказ - автомобіль марки «BMW-X5», було передано, згідно норм КПК України, належному власнику, оскільки в ході досудового розслідування було з`ясовано, що вказаний транспортний засіб був викрадений та перебував у розшуку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення саме в тому об`ємі, яке інкримінується обвинуваченим, так і те, що зазначений злочин вчинено саме ними.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інша оцінка судом наведених у вироку доказів, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Доводи, викладені в апеляційних скаргах щодо неправильної оцінки доказів судом у вироку, є безпідставними, оскільки вони полягають у довільному, тенденційному трактуванні апелянтом показань свідків та обставин, які не відповідають їх дійсному змісту, в той час як фактично ці показання узгоджуються між собою та доказами у справі і підтверджують винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в пред`явленому обвинуваченні. Доводи апеляційних скарг сторони захисту полягають у переоцінці окремих доказів, з наданням їм однобічної оцінки, ігноруючи при цьому їх дійсний зміст та решту доказів у їх сукупності.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а їх дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченим, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, стан його здоров`я. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я, є учасником бойових дій. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_10 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченим розмір покарання є достатнім і необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 січня 2025 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3