"17" лютого 2026 р. Справа № 363/3470/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (ВКЗ) ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби,

встановив:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадженні 0000281 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, обґрунтовуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не припинилися існувати ризики, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наявним ризикам і досягти мети, передбаченої ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 категорично заперечила проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби. Просила змінити його на особисте зобов`язання. Обвинувачений за час застосування домашнього арешту порушень своїх процесуальних обов`язків та обов`язків, покладених судом, не допускав, що вказує на добросовісне їх виконання. Намірів їх порушувати немає.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання прокурора.

Заслухавши учасників судового процесу, суд дійшов до наступного.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за наявності клопотань про продовження запобіжного заходу зобов`язаний розглянути його до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Щодо наявності ризику переховування від суду, суд враховує, що така обставина, як тяжкість і характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання, а також пов`язані із цим негативні наслідки, можуть бути передумовами можливого ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі свідчить про існування вказаного ризику.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні суд враховує передбачену ст. ст. 224, 352, 353 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками чи потерпілими. У кримінальному провадженні відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати свої рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. У суді потерпілі, свідки, експерти та спеціалісти не допитані. Вказана обставина дає підстави суду переконатися у наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, експертів та спеціалістів.

Щодо продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливості вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення, суд враховує, що обвинувачений не працевлаштований, не має джерела прибутку, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, тому існує ймовірність вчинення нового кримінального правопорушення.

Встановлені судом ризики, а саме можливості переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілих, експертів та спеціалістів, а також можливість вчинення нового кримінального правопорушення, є обґрунтованими.

Суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, оскільки існують обґрунтовані ризики переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків та можливість вчинення нового кримінального правопорушення.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання, суд виходить із такого.

Відповідно до вимог ст. 177, 178, 331 КПК України запобіжний захід застосовується з метою запобігання ризикам, передбаченим законом, а його зміна можлива лише у разі відсутності таких ризиків або можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 під час дії запобіжного заходу порушень покладених на нього обов`язків не допускав, що свідчить про належну процесуальну поведінку. Разом з тим сама по собі відсутність порушень не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, якщо встановлені судом ризики продовжують існувати.

Як зазначено вище, на даний час судом встановлено наявність ризиків.

Суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе в достатній мірі запобігти встановленим ризикам, оскільки такий захід не містить достатніх обмежень для мінімізації можливості впливу на учасників кримінального провадження чи ухилення від суду.

З огляду на викладене, підстав для зміни запобіжного заходу з домашнього арешту в певний час доби на особисте зобов`язання суд не вбачає, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 372, 376, 492 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Вишгородської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби строком на два місяці до 17 квітня 2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу суду з 22 години до 06 години залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням часу необхідного для отримання медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану, перебування в укритті чи бомбосховищі в період оголошення повітряної тривоги в Київській області.

Продовжити дію покладених на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

прибувати до Вишгородського районного суду Київської області за першою вимогою;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

заборонити спілкування з потерпілим та свідками, експертами. спеціалістами.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Вишгородське РУП ГУНП в Київській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 20 лютого2026 року о 9 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1