Справа № 950/117/25
Номер провадження 1-кс/950/77/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Лебедин

02 лютого 2026 року Лебединський районний суд Сумської області

Слідчий суддя Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , його представника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з даним клопотанням, яке мотивує тим, що СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000016 від 25.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України по факту привласнення бюджетних коштів в умовах воєнного стану посадовими особами ТОВ «Компанія з водозабезпечення «Бурвод» за попередньою змовою із посадовими особами Лебединської міської ради при будівництві глибоководної свердловини в м. Лебедин, шляхом складання і видачі завідомо неправдивих офіційних документів.

На підставі ухвали слідчого судді від 16.01.2026 в ході досудового розслідування в період часу з 09 год. 15 хв. по 13 год. 03 хв. 28.01.2026 було проведено обшук іншого володіння особи, а саме за місцем реєстрації ТОВ «Нагляд Інжиніринг проект» (м. Суми, вул. Героїв Небесної Сотні, 7), кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_7 , колишня дружина ОСОБА_8 , який, як вважає слідство, будучи фізичною-особою підприємцем, надавав послуги технічного нагляду в частині контролю якості, обсягів та відповідності будівельних робіт проекту, нормам ДБН, кошторису і матеріалам.

В ході проведення вказаної слідчої дії у керівника юридичної особи ТОВ «Нагляд Інжиніринг проект» (ТОВ «НІП») ОСОБА_5 було виявлено та вилучено: мобільний телефон Xiаomi imei 1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 .

Слідчий зазначає, що вищевказане тимчасово вилучене майно визнане речовим доказом та може бути використане як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є необхідність у накладенні на нього арешту з метою проведення в подальшому судових експертиз, які матимуть доказове значення в зазначеному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідча навела мотиви поданого нею клопотання. Наполягає на його задоволенні.

Прокурор підтримала клопотання слідчого з викладених у ньому підстав. Просила задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з заявленими вимогами представник власника вилученого майна у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що мобільний телефон ОСОБА_5 був вилучений в ході обшуку незаконно. Вилучений телефон не стосуються обставин кримінального правопорушення, не є предметом чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, та не містить відомостей про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення. ОСОБА_5 хоча й являється директором ТОВ «НІП», але дане товариство не має жодного відношення до будівництва у 2023 році глибоководної свердловини. Більше того, товариство було створено 30.01.2024 і на момент будівництва свердловини його не існувало. ФОП ОСОБА_8 ніколи не здійснював свою господарську діяльність у приміщенні, що орендується ТОВ «НІП». Крім того представник зауважив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вже декілька років розлучені та не являються подружжям.

Власник тимчасово вилученого майна підтримав наведені захисником доводи, просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши слідчу, думку прокурора, власника вилученого майна та його представника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000016 від 25.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191 КК України.

16.01.2026 ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області в межах даного провадження надано дозвіл на проведення обшуку іншого володіння особи, за місцем реєстрації ТОВ «Нагляд Інжиніринг проект», за адресою: м. Суми, вул. Героїв Небесної Сотні, 7, в ході якого виявлено та вилучено належний директору ТОВ «НІП» ОСОБА_5 мобільний телефон Xiаomi imei 1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 , який визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

На переконання органу досудового розслідування вилучене майно може містити відомості, які мають значення для досудового розслідування та може бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наведені відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з доданими до клопотання матеріалами, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні.

Як зазначено в клопотанні, метою арешту вилученого майна є забезпечення збереження його як речового доказу, а необхідність накладення арешту пов`язана з недопущенням його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення.

Дослідивши відомості про вилучену річ, врахувавши твердження, що вона містить/може містити інформацію, яка може мати значення для кримінального провадження та може в подальшому бути використана як доказ, а також те, що постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (наявність якої на цьому етапі розслідування тільки констатується слідчим суддею та не надається їй оцінка в частині правомірності/можливості/доцільності віднесення вилученого майна до речових доказів), слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування вилучення відбулося правомірно, а подальше утримання потребує «легалізації» (встановлення правової визначеності щодо неї) з боку слідчого судді шляхом накладення арешту, оскільки передача володільцю на даному етапі досудового розслідування не забезпечить в повній мірі належну схоронність.

Отже, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених в ході розгляду клопотання, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів на даному етапі виправдовує утримання органом досудового розслідування вилученого майна для перевірки наявності в ньому відомостей, що стосуються цього кримінального провадження.

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого специфіку кримінального правопорушення, яке розслідується, ступінь тяжкості, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність(якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого суддю встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна є саме його збереження.

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При прийнятті рішення суд також зазначає, що місцем проведення обшуку було саме те місце, яке визначено в ухвалі слідчого судді - місце реєстрації ТОВ «Нагляд Інжиніринг проект» (ТОВ НІП), а вилучене майно входить до переліку майна, дозвіл на вилучення якого надав суд, зокрема мобільні телефони, на яких можуть бути відомості про злочинну діяльність.

Слідча зазначає, що вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон містить переписку з абонентом « ОСОБА_9 », який користується абонентським номером НОМЕР_5 . В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 використовує номер мобільного телефону НОМЕР_6 .

Тому суд не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що вилучене у ОСОБА_5 майно може містити відомості, які мають значення для кримінального провадження.

Інші заперечення представника такі як факт розлучення Гончарових та час реєстрації ТОВ «НІП» слідчий суддя не враховує та не надає їм правової оцінки, оскільки вони значення для прийняття рішення про арешт майна не мають.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає, що мотиви, наведені слідчим, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а саме, що в його розпорядженні є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучене майно зберегло на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення і може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому вважає необхідним клопотання про арешт майна задовольнити.

При цьому слідчий суддя роз`яснює, що за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

На підставі вищенаведеного, керуючись вимогами ст. ст. 170, 172-173, 371-372 КПК України;

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, що було вилучене 28.01.2026 у ході обшуку іншого володіння особи за місцем реєстрації ТОВ «Нагляд Інжиніринг проект», за адресою: м. Суми, вул. Героїв Небесної Сотні,7, а саме на: мобільний телефон Xiаomi imei 1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 з сім-карткою НОМЕР_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_10