Номер провадження 11-кп/816/742/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, -

встановив:

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України і йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 309 КК у виді п`яти років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 310 КК у виді одного року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в сумі 36101 грн. та вирішено питання про долю речових доказів.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше 18 вересня 2025 року, умисно за місцем свого мешкання на території будинку АДРЕСА_1 посіяв насіння конопель, з метою подальшого виготовлення наркотичного засобу канабісу для особистого вживання, та в подальшому, здійснював культивування рослин коноплі. 18 вересня 2025 року працівниками поліції під час обшуку у ОСОБА_8 було вилучено 39 рослин з корінням та 4 верхівки рослин, які є рослинами роду конопель та містять психоактивну речовину тетрагідроканнабінол.

Крім того, ОСОБА_8 у невстановлений час, але не пізніше 18 вересня 2025 року зірвав, висушив та частково подрібнив рослини конопель, що були раніше ним посіяні і доглянуті на за місцем мешкання на території будинку АДРЕСА_1 , незаконно виготовивши у такий спосіб наркотичний засіб канабіс, масою у перерахунку на суху речовину 5327,07 г, що є особливо великим розміром, який незаконно зберігав у зазначеному домоволодінні без мети збуту до часу вилучення поліцією, тобто до 18 вересня 2025 року.

У апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи доведеності винуватості ОСОБА_8 і правильності кваліфікації його дій, посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання і застосувати до засудженого приписи ст.ст. 69, 75 КК України, визначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник послався на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно послався на попередні погашені судимості обвинуваченого та ту обставину, що останній не став на військовий облік. Крім того, суд також не врахував, що обвинувачений не здійснював збуту наркотиків та не переслідував мети збагачення, шкоди від його дій конкретним особам не було завдано, обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розслідуванню, не перешкоджав встановленню істини у справі і сумлінно виконував процесуальні обов`язки, що є достатніми підставами для застосування ст. 69 КК України. Також суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений не вчиняв насильницьких дій та не створював небезпеки для життя чи здоров`я інших осіб, а його поведінка після вчинення кримінального правопорушення свідчила про можливість виправлення без ізоляції від суспільства. Крім того, навіть прокурор вважав можливим застосування положень ст. 75 КК України.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного перегляду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, будь-яких клопотань, у тому числі і про відкладення апеляційного розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не подавали, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у їх відсутність відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення на таких підставах.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставної, на думку захисника, відмови місцевого суду у застосуванні до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, допускається лише у виключних випадках, за наявності таких обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням як характеру і способу його вчинення, так і даних про особу винного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 309 КК України, який карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, предметом якого є наркотичний засіб у особливо великому розмірі, загальна маса якого перевищує поріг особливо великого розміру більш ніж удвічі. Обсяг вилученого наркотичного засобу, спосіб його виготовлення й зберігання, у тому числі розфасування частини канабісу в окремі пакунки, а також цілеспрямований характер протиправної діяльності свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого.

Посилання захисника на те, що обвинувачений не здійснював збуту наркотичних засобів і не переслідував мети збагачення та не завдав шкоди конкретним особам, не може бути розцінене як виключна обставина у розумінні ст. 69 КК України.

Відсутність мети збуту є обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 309 КК України, і вже врахована у законі при визначенні менш суворої санкції порівняно зі ст. 307 КК України. Тому сама по собі ця обставина не знижує істотно ступінь тяжкості вчиненого.

Що стосується посилань на щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, то ці обставини обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, і були враховані при призначенні ОСОБА_8 мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 309 КК України. Разом з цим, перелічені обставини є типовими пом`якшуючими обставинами і в даному випадку не мають характеру виключних у розумінні ст. 69 КК України та не створюють підстав для відступу від загальних засад призначення покарання.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.

Перевіряючи доводи захисника про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з такого.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, застосування випробування є правом суду і можливе лише за умови, якщо з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи суд дійде переконання про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, протиправна поведінка ОСОБА_8 не обмежувалася одноразовою або випадковою дією, а була добре продуманою та мала стійкий криміногенний характер. Зокрема, обвинувачений умисно здійснив посів нарковмісних рослин, забезпечував їх догляд та вирощування, після чого зібрав урожай, виготовив з нього наркотичний засіб та розфасував його для подальшого зберігання. Зазначене не дає підстав для переконання суду в можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Крім того, відповідно до досудової доповіді органу пробації, у ОСОБА_8 встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, наявність криміногенних соціальних зв`язків.

З урахуванням характеру та способу вчинення злочину, обсягу вилученого наркотичного засобу, а також даних про особу ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України.

Посилання захисника на те, що злочин має ненасильницький характер та не створював безпосередньої небезпеки для життя чи здоров`я інших осіб, не може бути вирішальним при застосуванні ст. 75 КК України, оскільки злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів становлять підвищену небезпеку для здоров`я населення незалежно від того, чи супроводжувалися дії обвинуваченого насильством або безпосереднім заподіянням шкоди конкретним особам.

Посилання захисника на позицію прокурора щодо можливості застосування ст. 75 КК України не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до закону питання призначення покарання належить до виключної компетенції суду, а думка сторін кримінального провадження не має для суду обов`язкового характеру.

Крім того, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання зобов`язаний враховувати дані про особу винного. Відомості про попередню кримінальну поведінку, навіть за умови погашення судимості, можуть враховуватися судом як характеристика особи, за умови, що вони не визнаються обставиною, яка обтяжує покарання. Як убачається з вироку, суд першої інстанції не визнав погашені судимості обтяжуючими обставинами, а використав їх виключно в контексті оцінки ризиків повторних злочинів або небезпеки для суспільства.

Аналогічно, посилання на невиконання обов`язку стати на військовий облік було враховано судом не як самостійну підставу для посилення покарання, а як елемент загальної оцінки правослухняності та соціальної відповідальності обвинуваченого.

Тож, зважаючи на зазначені вище обставини, апеляційний суд доходить висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання належним чином умотивовано, є співмірним його протиправним діянням, необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами, не може вважатися явно несправедливим унаслідок суворості та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які би впливали на законність вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок місцевого без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, суд,

постановив:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 8 год. 10 хв. 30 січня 2026 року.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4