Справа № 519/7/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 м. Південне

Південний міський суд Одеської області у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , на стадії судового розгляду кримінального провадження розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадженні №0000127 від 08.03.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові-Біляри, Комінтернівського району, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, не одруженого, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

Сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розглядів кримінального провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

2.На підставі Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 16.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, які затверджені Законами України, які набрали чинності, строк дії воєнного стану в Україні безперервно продовжувався і продовжував діяти станом на 25.01.2024 року.

3.Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію, Указами Президента України № 342/2022 від 17.05.2022, № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022, № 59/2023 від 06.02.2023, № 255/2023 від 01.05.2023, № 452/2023 від 26.07.2023, № 735/2023 від 06.11.2023, які затверджені Законами України, які набрали чинності, строк проведення в Україні загальної мобілізації безперервно продовжувався і продовжував діяти станом на 25.01.2024.

4.Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції станом на 25.01.2024) з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

5.ОСОБА_3 постійно мешкав в Україні та достовірно знав про дію в Україні воєнного стану та загальної мобілізації.

6.ОСОБА_3 як військовозобов`язаний перебував на обліку у Третьому відділі Одеського районного Територіального центру комплектування та Соціальної підтримки (далі « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), 28.12.2023 військово лікарською комісією визнаний придатним до проходження військової служби.

7.Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції станом на 25.01.2024) призов громадян на військову службу під час мобілізації здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади.

8.Близько 09 год. 39 хв. 25.01.2024 ОСОБА_3 перебував у службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, коли уповноважений працівник вказаного відділу старший інструктор управління ОСОБА_6 на виконання своїх службових обов`язків та на підставі ч. 2 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції станом на 25.01.2024) вжив заходів до вручення ОСОБА_3 повістки про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період та явку о 17:00 год. 25.01.2024 до пункту збору для подальшого супроводу службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, ознайомив останнього зі змістом повістки.

9.Проте, ОСОБА_3 , всупереч вимог ст.65 Конституції України, п.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 65/2022, Указів Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 342/2022 від 17.05.2022, № 574/2022 від 12.08.2022, № 758/2022 від 07.11.2022, № 59/2023 від 06.02.2023, № 255/2023 від 01.05.2023, № 452/2023 від 26.07.2023, № 735/2023 від 06.11.2023 з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином повідомленим про необхідність прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та за неможливості заміни такої служби альтернативною (невійськовою), без поважних причин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме відмовився отримувати повістку на відправку до військової частини НОМЕР_1 та у вказаній у повістці час о 17:00 год. 25.01.2024 не з`явився до пункту збору для подальшого супроводу службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації на особливий період.

Позиції учасників судового провадження

10.Захисник просила визнати обвинуваченого не винуватим у пред`явленому обвинуваченні, оскільки у нього не було умислу на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, та закрити кримінальне провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 ККУ за відсутності складу кримінального правопорушення.

11.Обвинувачений у судовому засіданні просив його виправдати, бо він є членом об`єднання Свідків Єгови і релігія забороняє йому брати до рук зброю, просив замінити йому військову службу на альтернативну, як це передбачає Конституція України, у чому йому відмовили. Тому, винним в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, себе не вважає.

12.Прокурор просив суд визнати обвинуваченого винним та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

13.Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою винуватість не визнав та зазначив суду таке. Близько 09 год. 39 хв. 25.01.2024 ОСОБА_3 перебував у службовому приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Південне, коли уповноважений працівник вказаного відділу намагався вручити йому повістку про призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період та явку о 17:00 год. 25.01.2024 до пункту збору для подальшого супроводу службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження військової служби під час мобілізації. Але він постійно повідомляв працівників РТЦК, що не може служити у війську, бо він є членом об`єднання Свідків Єгови та просив замінити йому військову службу на альтернативну, як це передбачає Конституція України. З такими заявами він звертався до РТЦК. Але йому не замінили військову службу на невійськову.

14.Також ОСОБА_3 зазначив, що з 2008 року відвідує релігійне об`єднання Свідків Єгови. У 2008 році охрестився, на теперішній час є священнослужителем. Вже тривалий час він вивчає Біблію, дотримується визначених у ній принципів. У розділі 24 Ісаї зазначено, що народ не підніме один на одного руку, не візьме до рук зброю та не буде вчитися воювати. Зазначене забороняє йому одягати військову форму, брати до рук зброю, допомагати військовим, тобто все, що пов`язано з військовою службою він не може виконувати за своїми релігійними переконаннями. Його релігійні погляди на заборону служби у війську глибокі і порушити він їх не може. З цих причин 25.01.2024 він свідомо не прибув до РТЦК.

15.Суд зазначає, що незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 , факт умисного ухилення ним під час воєнного стану від призову на військову службу під час мобілізації підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

16.Свідок ОСОБА_7 , старший сержант ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду пояснив, що в січні 2024 року, більш точної дати не пам`ятає, обвинуваченого ОСОБА_3 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому зазначили, що треба пройти ВЛК. Він її пройшов і за станом здоров`я був визнаний придатним до служби в ЗСУ. На підставі чого йому було вручено бойову повістку та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від проходження військової служби. ОСОБА_3 була надана письмова заява, в якій він зазначив що являється членом об`єднання Свідків Єгови і тому не може служити у війську, брати до рук зброю з своїми релігійними переконаннями, просив замінити військову службу на альтернативну. Йому булу роз`яснено, що під час мобілізації заміна військової служби на альтернативну не передбачена. У визначений час, точної дати не пам`ятає, обвинувачений до РТЦК не прибув. Після цього документи про ухилення ОСОБА_3 від призову на військову службу були направлені в поліцію для притягнення його до кримінальної відповідальності.

17.Свідок ОСОБА_6 , головний сержант ІНФОРМАЦІЯ_2 розповів, що 25.01.2024 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 вручив ОСОБА_3 повістку, не пам`ятає чи він її отримав під підпис чи ні, але наявна відмітка про одержання. На зазначену дату в повістці не з`явився, надав заяву в якій вказав що він є Свідок Єгови і його релігійні переконання не дозволяють йому брати до рук зброю. Також його попередили про кримінальну відповідальність за ухилення від проходження військової служби та роз`яснили, що чинним законодавством не передбачена альтернативна службу під час мобілізації.

18.Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_3 більше 16 років, разом з ним є членами релігійного об`єднання Свідків Єгови. Останній вже давно приєднався до Свідків Єгови і є її активним членом. Зазначила, що знає що ОСОБА_3 притягнуто до кримінальної відповідальності за ухилення від призову на військову службу, так як він не може порушити їхні заповіді та йти воювати, бо в Біблії записано, що Свідки Єгови не повинні вчитися воювати. Це означає, що члени їх релігійного об`єднання не мають право проходити службу в арміії, воювати, одягати військову форму, брати до рук зброю, допомагати військовим.

19.Отже, суд зазначає, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 підтвердили, що єдиною причиною неприбуття ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було те, що він є членом релігійного об`єднання Свідків Єгови.

20.Окрім показань свідків, вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими письмовими доказами:

-повідомленням №6 від 06.02.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 про ухилення ОСОБА_3 від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, що адресоване ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, на підставі якого 08.03.2024 були внесені відомості в ЄРДР за ст. 336 КК України;

-Копією картки професійного відбору кандидата, з якої вбачається, що ОСОБА_3 придатний для проходження військової служби по мобілізації;

-копією тимчасового військового квитка серії НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_3 військову службу не проходив, зарахований в запас по досягненню 25 років;

-копією картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 28.12.2023, згідно з якою ОСОБА_3 визнано придатним до військової служби;

-копією довідки військово-лікарської комісії №8/107 від 01.02.2024, з якої вбачається, що солдат ОСОБА_3 пройшов медичний огляд, за результатами якого визнаний придатним до військової служби;

-копією розписки від 29.12.2023 про повідомлення ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 336, 336-1 КК України;

-копією повістки про прибуття 25.01.2024 ОСОБА_3 для проводження військової служби за мобілізацією;

-актом №6 від 25.01.2024 про відмову виконати вимоги щодо заходів з мобілізації у вигляді відмови від проходження військової служби за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 від 25.01.2024;

-копіями заяв від 01.01.2024, якими ОСОБА_3 01.01.2024 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з повідомленням, що не з`явиться за повісткою, та з проханням про заміну військової служби на невійськову цивільну службу, у якій зазначено, що він не може служити як солдат і брати зброю до рук з релігійних переконань;

-довідкою №1019 від 09.01.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 25.10.2008 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні та про те, що такі особи не мають права брати зброю до рук.

-довідкою №3129 від 06.06.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 25.10.2008 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні та про те, що такі особи не мають права брати зброю до рук.

-довідкою №17272 від 01.11.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_3 з 25.10.2008 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні.

-Протоколом огляду оптичного носія інформації CD-R від 06.11.2024, згідно якого ОСОБА_3 відмовився підписати бойову повістку, надану старшим інструктором управління ОСОБА_6 .

21.Зазначені вище докази надані прокурором, клопотань від сторони захисту про визнання їх неналежними чи недопустимими доказами суду не надходило.

22.Не довіряти вказаним доказам у суда відсутні підстави, бо вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, надані докази узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

23.Суд зазначає, що призов на військову службу під час мобілізації здійснює суттєвий вплив на звичайний спосіб життя особи, оскільки вона забезпечує захист держави, а не продовжує займатися своєю попередньою діяльністю, вимушена змінити місце перебування (проживання), не може залишати військової частини, тощо. Також такий призов може мати певний вплив, в тому числі змінити, можливості особи звичним для неї способом сповідувати ту чи іншу віру, відвідувати релігійні та пов`язані з ними заходи.

24.Однак право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним.

25.Частина 2 статті 35 Конституції України, частина 3 статті 18 Пакту і частина 2 статті 9 Конвенції в схожих виразах допускають таке обмеження в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення вимагають, щоб таке обмеження було встановлено законом і було виваженим (пропорційним до заявленої мети).

26.Законодавець чітко відрізняє два види військової служби: строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації. Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни.

27.Національне законодавство відповідає критеріям доступності і чіткості. Також не викликає сумніву, що неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є свідомим й послідовним вибором законодавця.

28.Неможливість відмовитися від військової служби на підставі переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває держава.

29.Українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави. Військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону. Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю. Ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація (див., наприклад, рішення у справі «Cristian-Vasile Terhes against Romania» від 13 квітня 2021 року, № 49933/20).

30.У такій ситуації загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.

31.Суд не залишає поза увагою посилання сторони захисту на численні рішення ЄСПЛ, що стосуються відмови від військової служби через релігійні переконання (зокрема, рішення «Bayatyan v. Armenia» від 07 липня 2011 року, № 23459/03). Погоджуючись з тлумаченням ЄСПЛ статті 9 Конвенції в контексті сумлінної відмови від військової служби, об`єднана палата, однак, вважає, що ситуація, в якій перебуває Україна внаслідок масштабної агресії з боку Російської Федерації, не дає можливості вважати висновки ЄСПЛ, які стосувалися подій в обстановці мирного часу, беззастережно застосовними до питання, яке вирішує об`єднана палата.

32.Суд не бачить підстав вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване частиною 4 статті 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. Відповідно підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає статті 35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України.

33.За таких обставин, законодавство, яке виключає можливість сумлінної відмови від призову під час мобілізації (в тому числі стаття 336 КК України, яка слугує забезпеченню призову під час мобілізації), не суперечить статті 35 Конституції України.

34.Тому суд констатує, що законодавство не передбачає можливості уникнути призову за мобілізацією на підставі релігійних або нерелігійних переконань, навіть якщо їх щирість і послідовність не ставиться під сумнів, і таке обмеження свободи сповідувати свої релігійні або нерелігійні переконання має легітимну мету.

35.Суд визнає, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань, тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Хоча питання відмови від виконання наказу, який передбачав носіння або використання зброї, не є предметом цього розгляду, об`єднана палата визнає, що мотиви відмови від виконання такого наказу необхідно брати до уваги для правильного визначення співвідношення свободи совісті та легітимних обмежень.

36.Водночас суд вважає, що ситуація, у якій перебуває держава, позначається також і на обсязі права на сумлінну відмову, тому не погоджується з доводами захисту щодо абсолютної неможливості для сумлінного відмовника бути призваним за мобілізацією з міркувань, які виходять за межі носіння або використання зброї. Наприклад, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.

37.Таким чином, суд робить висновок, що законодавство не допускає відмову від призову під час мобілізації з міркувань релігійних або інших переконань, і така відмова, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за статтею 336 КК України. Разом з тим, релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.

38.Аналогічний висновок міститься у Постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27.10.2025 у справі № 573/838/24.

39.За такого, суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

40.При призначенні покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого.

41.Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

42.Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

43.Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

44.Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

45.При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

46.Судом враховано, що визначені уст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

47.Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

48.Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постановив визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

49.Згідно досудової доповіді обвинуваченому 38 років, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря - психіатра, працює, не одружений, в азартні ігри не грає, кредитних боргів немає. Має середню освіту, закінчив загальноосвітню спеціалізовану шкоду №І-ІІІ та здобув професію слюсаря з ремонту автомобілів. Працював на декількох роботах. Має позитивні плани на майбутнє. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, тому на думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення волі можливе.

50.Враховуючи мету покарання, яка полягає в тому, щоб досягти виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив вперше, його тяжкість (є нетяжким злочином), відповідно до довідок релігійної організації «Релігійний центр свідків Єгови в Україні» обвинувачений є присвяченим охрещеним служителем цього центру, за місцем проживання характеризується позитивно, беручи до уваги висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, суд вважає, що обставини цього конкретного кримінального провадження, які підлягають врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставами для висновку про можливість досягти мети заходу примусу зі звільненням ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання, призначеного за ст. 336 КК України.

51.Аналогічний висновок про можливість звільнення від відбування покарання, передбаченого ст. 336 КК України, на підставі ст. 75 КК України міститься у Постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27.10.2025 у справі № 573/838/24.

52.Цивільний позов не заявлявся.

53.Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

54.Судові витрати відсутні.

55.Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

56.Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 615 ч. 15 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

1.Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

2.На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

3.Відповідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.Речовий доказ: оптичний носій інформації CD-R залишити в матеріалах кримінального провадження.

5.Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Південний міський суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

6.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Південного міського суду

Одеської області ОСОБА_1