В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1468/25

Провадження № 1-кп/348/266/25

02 грудня 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Верхній Майдан, Надвірнянського району, Івано-Франківсьої області, громадянки України, із неповною загальною середньою освітою, не одруженої, яка офіційно не працює та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

встановив:

02.04.2025 о 01.30 ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де також перебувала ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, умисно таємно з корисливого мотиву викрала із рюкзака ОСОБА_7 грошові кошти, а саме: одну купюру номінаом 50 доларів США, дві купюри номіналом 50 польських злотих та одну купюру номіналом 100 євро, внаслідок чого потерпілій було завдано майнову шкоду у розмірі 7594,87 гривень. Такими діями, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинуваченавизнала свою вину, щиро розкаялась. 04.08.2025 дала такі показання. 02.04.2025 приблизно опівночі вона приїхала в селище Битків до подруги разом з потерпілою. Коли потерпіла пішла спати, її рюкзак залишився біля ліжка на підлозі. Дочекавшись коли потерпіла засне, обвинувачена взяла рюкзак, пішла на кухню і забрала з нього гроші. Наступного дня в обміннику поміняла гроші і витратила. Через деякий час обвинувачену викликали в поліцію і вона зізналася. Злочин вчинила через брак коштів на утримання дітей. Шкоду не відшкодувала.

Суд з`ясував, що обставини вчинення злочину ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, в судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченої: копію її паспорта та РНОКПП; вимогу про відсутність судимостей; характеристику з місця проживання, згідно з якою обвинувачена характеризується нейтрально, не працює, має двох неповнолітніх дітей, вживає алкогольні напої; довідку про неперебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; копії свідоцтв про народження дітей, які на час розгляду справи є неповнолітніми.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і її дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, її вік, сімейний стан, наявність неповнолітніх дітей, її стан здоров`я, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Сторона захисту у ході судового розгляду покликалася на те, що обвинувачена у повному обсязі відшкодувала шкоду потерпілій, що підтверджує заява потерпілої від 11.06.2025, яка була подана органу досудового розслідування. Водночас, це спростовується показаннями самої обвинуваченої, яка 04.08.2025 у ході допиту зазначила, що шкоду не відшкодувала. При цьому суд зазначає, що обставиною, яка пом`якшує покарання є добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Якщо у потерпілого з певних причин відсутні будь-які претензії до обвинуваченого, через які він не вважає за потрібне пред`являти позов чи в інший спосіб отримати відшкодування, це не свідчить про наявність наведеної обставини, яка пом`якшує покарання. Тому суд відхиляє доводи сторони захисту у цій частині.

Згідно з досудовою доповіддю обвинувачена проживає з матір`ю та своїми дітьми у м.Надвірна, підробляє продавцем на базарі, коштів вистачає на базові потреби, має непогашений кредит. Агресивно не поводиться, у конфлікти не вступає. У обвинуваченої середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, який вона становить для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не може становити небезпеку для суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченій слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винною у вчиненні інкримінованого їй злочину та призначити їй покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини 4 статті 185 КК України. На підставі ст.75 КК України обвинувачену слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на неї основні обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Враховуючи причини та умови, що сприяли вчиненню злочину слід також покласти на обвинувачену обов`язок працевлаштуватися, відповідно до ч.3 ст.76 КК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, поклавши на неї такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1