Справа № 163/234/26
Провадження № 1-кс/163/41/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року Слідчий суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області погоджене з прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000021,

в с т а н о в и в :

Клопотання обґрунтоване тим, що в ЄРДР внесено відомості по факту виявлення 27.01.2026 року під час проходження митного та прикордонного контролю працівниками Волинської митниці та ДПСУ в робочому тамбурі вагона №4 пасажирського потягу №68 сполученням "Варшава-Київ" в сумці, яку переміщував провідник ОСОБА_5 , 20 блістерів по 10 штук таблеток "Tramadol hydrochloride, 50 mg", у вмісті яких можуть знаходитись наркотичні засоби .

27 січня 2026 року в ході проведення огляду місця події, було виявлено та вилучено зазначене у клопотанні дізнавача майно.

На думку дізнавача вилучене майно має силу речових доказів, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, тому вимагають свого збереження шляхом накладення арешту з метою запобігання можливості його знищення, псування, а неприйняття такого рішення унеможливить виконання завдань кримінального провадження, встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.

Дізнавач та прокурор в судове засідання не з`явились. Разом з цим, до матеріалів клопотання дізнавач долучив заяву про розгляд клопотання без його участі.

Третя особа та його представник в судове засідання також не з`явились. Разом з цим, від представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд справи без його та ОСОБА_5 участі, просив у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон відмовити.

Під час розгляду клопотання встановлено таке.

По зазначеному у клопотанні факту 27 січня 2026 року у ЄРДР внесені відомості під № 0000021 з попередньою правовою кваліфікацією за ознаками ч.1 ст.309 КК України.

Підставою для внесення цих відомостей слугував рапорт старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області та повідомлення №022/П/UA205000/2026.

Майно, стосовно якого подано клопотання, вилучене під час огляду місця події, що підтверджується відповідним протоколом від 27 січня 2026 року.

Постановою дізнавача від 27 січня 2026 року вилучене майно визнано речовими доказами в цьому провадженні.

Під час розгляду клопотання встановлено, що вилучені 20 блістерів по 10 штук таблеток "Tramadol hydrochloride, 50 mg", та дві інструкції до лікарських засобів, які дізнавач просить арештувати, мають статус речового доказу і тимчасово вилученого майна.

Обґрунтування клопотання щодо фактичних обставин виявленого кримінального правопорушення, правова кваліфікація та предмет доказування, дає обґрунтовані підстави вважати, що це вилучене майно, відповідає зазначеним у ст.98 КПК України критеріям, оскільки є предметом кримінально протиправних дій.

Отже, як в клопотанні, так і при його розгляді встановлено достатні підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування проведення відповідних процесуальних дій із вилученими лікарськими засобами матиме важливе значення для розслідування кримінального провадження, зокрема, для встановлення обставин правопорушення, проведення експертиз, винних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні.

Таким чином, підстави внесеного дізнавачем клопотання в цій частині відповідають вимогам ст.ст.98, 170, 173 КПК України і належним чином обґрунтовані.

Щодо накладення арешту на вилучений мобільний телефон встановлено таке.

За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.ч.2, 3 ст.170КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що дізнавач та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Як встановлено з матеріалів клопотання по факту незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, у ЄРДР внесено відомості за ознаками ч.1 ст.309 КК України.

В клопотанні про накладення арешту на це майно дізнавач послався на те, що воно має силу речового доказу, оскільки на ньому наявна переписка з невідомою особою яка передавала медичні препарати, тому вимагає свого збереження шляхом накладення арешту з метою проведення подальшої перевірки та необхідних слідчих (розшукових) дій і досліджень.

Проте, таке обґрунтування дізнавача не можна вважати вмотивованим, оскільки незрозуміло, яким чином вилучений телефон стосуються кримінального правопорушення, а саме обставин розслідування протиправного діяння, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Крім цього, такі доводи дізнавача не підтверджені жодними доказами, зокрема не долучено протоколу огляду телефону, в якому зафіксовано наявність інформації про переписку щодо лікарських препаратів, або ж відмову ОСОБА_5 надати такий телефон для огляду.

Відтак, відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, жодним чином не підтверджена.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вище наведене, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність необхідності у накладенні арешту на вилучений у ОСОБА_5 мобільний телефон.

У зв`язку із цим, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 27 січня 2026 року під час огляду місця події майно: 20 блістерів по 10 штук таблеток "Tramadol hydrochloride, 50 mg", дві інструкції до лікарських засобів, заборонивши власнику (володільцю) відчужувати, користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

У задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучений мобільний телефон марки "Xiaomi 12 Life" IMEI: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , відмовити.

Відмова в накладенні арешту є підставою для повернення майна законному власнику (володільцю).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1