КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/56/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ПрАТ "Селекція-Племресурси" на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні 0000254 від 10.03.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 220-2, ч. 2 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року задоволено клопотання заступника начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно.

У кримінальному провадженні № 0000254 від 10.03.2020 р. за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 220-2, ч. 2 ст. 209 КК України, накладено арешт на цінні папери відповідно до резолютивної частини ухвали, у тому числі: акції ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси" () ISIN UA .

Частково не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ПрАТ "Селекція-Племресурси" подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині накладення арешту на цінні папери ПрАТ "Селекція-Племресурси" із забороною відчуження, розпорядження і користування ними, а саме: акції ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси" () ISIN UA , та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на вказане майно.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що стороною обвинувачення не доведено наявність підстав вважати, що майно є доказом кримінального правопорушення або це майно підлягає спеціальній конфіскації для забезпечення цивільного позову, чи можливій конфіскації майна, а також, що воно відповідає критеріям речових доказів.

Крім того, апелянт зазначає, що жодній особі з ПрАТ "Селекція-Племресурси" не повідомлено про підозру, а ПрАТ "Селекція-Племресурси" як власник арештованого майна не є суб`єктом злочину.

Апелянт зазначає, що вказане майно не входило до переліку, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, 02.08.2021 слідчим суддею постановлено оскаржувану ухвалу без виклику власника майна, копію ухвали апелянт не отримував, разом з тим, звернувся до суду з апеляційною скаргою 03.02.2025, а відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому вказував, що за результатами досудового розслідування 06.04.2023 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до суду для розгляду по суті, тому, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та проводити судовий розгляд без його участі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності прокурора, який без поважних причин не прибув у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на акції ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси" () ISIN UA , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на грошові кошти та статутні капітали інших юридичних осіб колегією суддів не перевіряється.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000254 від 10.03.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 220-2, ч. 2 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що з 2019 року по теперішній час ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , маючи безпосередній контроль над компаніями, які здійснюють професійну участь на фондовому ринку України, зокрема ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник» (), ТОВ «КУА «Паскаль» (), ТОВ «Сігніфер» (), ТОВ «І-Нвест» (), ТОВ «ІК «Говерла» (), ПРАТ «Майстер Брок» (), ТОВ «Баккет» (), ТОВ «І-НВЕСТ» () за попередньою змовою з фізичними особами та посадовими особами страхових компаній та державних установ, визначивши вчинення злочинів, як одне з основних джерел для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, розробили та організували схему щодо легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, формування фіктивних страхових резервів та доходів фізичним особам, інструментом чого виступали «технічні» цінні папери (далі-ЦП) та облігації внутрішньо державної позики (далі-ОВДП).

Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, формування фіктивних страхових резервів та доходів фізичних осіб придбали ряд «технічних» ЦП емітентів, а саме:

-інвестиційних сертифікатів ВПІФ "Кредо" НВЗТ ТОВ "КУА "Паскаль" (ЄДРІСІ 233445 ) ISIN UA102609FA02;

- інвестиційних сертифікатів ВПІФ "О.С.К." НВЗТ ТОВ "КУА "Паскаль" (ЄДРІСІ 233160 ) ISIN UA ;

- інвестиційних сертифікатів ВПІФ "Шефлер" НВЗТ ТОВ "КУА "Паскаль" (ЄДРІСІ 233161) ISIN UA ;

-інвестиційних сертифікатів ВПІФ "Комфорт-Капітал" НВЗТ ТОВ "КУА "Паскаль" ( ЄДРІСІ 233162) ISIN UA ;

- інвестиційних сертифікатів ВПІФ "Кварк" НВЗТ ТОВ "КУА "Паскаль" ( ЄДРІСІ 233048) ISIN UA ;

-акцій ПАТ "ЗНВКІФ "Медінвест-Україна" () ISIN UA ;

-акцій ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси" () ISIN UA ;

-акцій АТ "Давенто-Україна" () ISIN UA ;

-облігацій ТОВ "Руфасбуд" ( ) ISIN UA ;

-облігацій ПП "Сервістехснаб" () ISIN UA ;

-облігацій ТОВ "Інтерлінк Солюшинс" () ISIN UA ;

-облігацій ТОВ "ЦОРП "Фудцентр" () ISIN UA та UA ;

-облігацій ТОВ "Домініон Інвест" () ISIN UA ;

-облігацій ТОВ "ФК "Трійка Капітал" () ISIN UA ;

-облігацій ТОВ "Китай город" () ISIN UA ,

-акцій ПАТ "ЗНВКІФ "Сателіт" () ISIN UA ;

-акцій ПАТ "ЗНВКІФ "Сордант" (ЄДРІСІ 13300008) ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Сіті Прем`єр Груп" () ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Голдман" () ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "ДжіПіМорган" () ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Акс Капітал" () ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Кібертраст" () ISINUA;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Гранд Капітал" () ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Волл-Стрит" () ISIN UA ;

-акцій АТ "ЗНВКІФ "Юніверсал Коммерс Груп" () ISIN UA ;

-ПРАТ "ФК "Кредит Сервіс" () ISIN UA ;

-інвестиційні сертифікати (ПЗНВІФ "Страховий резерв") ТОВ "КУА "Опіка-Капітал" (ЄДРІСІ 2331624) ISIN UA ;

-акції ПАТ "Компанія «Ельба" ( ) ISIN UA ;

-облігації ТОВ «Українська експортно - імпортна соляна компанія» () ISIN UA ;

-акції ПАТ «Сумське НВО» () ISIN UA ;

-облігації ТОВ «Українська Бурова Компанія» () ISIN UA ;

-облігації ТОВ «Домініон Інвест» () ISIN UA ;

-акції ПРАТ ДМЗ () ISIN UA .

Окрім того, у підприємств-емітентів присутні ознаки фіктивності емітентів ЦП у відповідності до Рішення НКЦПФР від 30.05.2017 № 393 "Про затвердження Положення про встановлення ознак фіктивності емітентів ЦП та включення таких емітентів до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності".

Ціна на такі ЦП на позабіржовому фондовому ринку України коливається від 0,01% до 1500% від номінальної вартості. Таким чином, здійснюється необґрунтоване завищення капіталізації фондів, підприємств-емітентів, що свідчить про маніпулювання із даними ЦП та підтверджується наявною інформацією, яка знаходиться у відкритому доступі на майданчику загально інформаційної бази даних НКЦПФР за посиланням www.stockmarket.gov.ua.

31.05.2021 повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ст. 220-2 КК України.

28.05.2021 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 220-2 КК України.

31.05.2021 повідомлено про підозру ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 220-2 КК України.

05.07.2021 повідомлено про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 220-2 КК України.

Стаття 220-2 КК України передбачає кримінальну відповідальність у вигляді штрафу від восьмисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до десяти років за фальсифікацію фінансових документів та звітності фінансової організації, приховування неплатоспроможності фінансової установи або підстав для відкликання (анулювання) ліцензії фінансової установи.

Вбачається, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у пособництві у внесенні у звітність фінансової установи недостовірних відомостей про фінансовий стан установи, підтвердженням такої інформації, опублікуванням та розкриття такої інформації в порядку, визначеному законодавством України, якщо ці дії вчинені з метою приховування стійкої фінансової неспроможності, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.

Встановлено, що зазначені ЦП стали об`єктами значних правочинів (договорів купівлі-продажу), здійснених суб`єктами господарювання (зазвичай страховими компаніями, банками та іншими фінансовими установами) та фізичними особами, що підтверджується наявною інформацією, яка знаходиться у відкритому доступі на майданчику загальної інформаційної бази даних НКЦПФР за посиланням www.stockmarket.gov.ua.

02.08.2021 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва накладено арешт на вищевказані цінні папери, у тому числі: акції ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси" () ISIN UA .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, задовольняючи клопотання про накладення арешту на акції в оскаржуваній частині, слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, дослідив матеріали, додані до клопотання, та дійшов правильного висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, наявні достатні підстави для арешту вказаних акцій ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси".

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права та діяльність ПрАТ "СП "Селекція-Племресурси" з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно не приймаються до уваги, оскільки арешт на майно накладено з правових підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведені обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Крім цього, як вбачається з повідомлення прокурора в кримінальному провадженні, 06.04.2023 за результатами досудового розслідування обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні скеровано до суду для розгляду по суті.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ПрАТ "Селекція-Племресурси" залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року в оскаржуваній частині - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13 ____________