Справа № 761/1239/26
Провадження № 1-кс/761/2055/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 3 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінград СРСР, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0000860 від 28.07.2025

в с т а н о в и в :

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Слідчий обґрунтовує клопотання тим, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000860 від 28.07.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент рф оголосив початок так званої «спеціальної військової операції», що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення зс рф, інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти рф та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до статті 42 IV Гаазької Конвенції від 18.10.1907 про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі (далі - IV Гаазької Конвенції), територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Згідно статті 23 (g) IV Гаазької Конвенції, крім заборон, передбачених спеціальними конвенціями, особливо забороняється знищувати або захоплювати власність ворога, крім випадків, коли таке знищення або захоплення настійно вимагається військовою необхідністю.

Відповідно до положень статей 46 та 47 IV Гаазької Конвенції, приватна власність повинна поважатися; приватна власність не підлягає конфіскації; мародерство офіційно забороняється.

Згідно статті 53 IV Гаазької Конвенції, окупаційна армія може заволодіти лише грошима, фондами та цінними паперами, які виключно є власністю держави, складами зброї, транспортними засобами, виробничими запасами та, загалом, всією рухомою власністю держави, що може бути використана для військових дій.

Стаття 55 IV Гаазької Конвенції наголошує, що держава-окупант розглядається лише як управляючий і узуфруктуарій адміністративних будівель, нерухомості, які належать державі-супротивнику і знаходяться на окупованій території. Держава-окупант повинна зберігати капітальну цінність цих майнових об`єктів і управляти ними згідно з правилами узуфрукту.

Статтею 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі - Женевська Конвенція від 12.08.1949) зазначено, що серйозні порушення, про які йдеться в попередній статті (примітка: стаття 146), становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції, зокрема широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.Положення статті 33 указаної Конвенції забороняють пограбування.

Згідно статті 1 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977 (далі - Додатковий протокол I), високі Договірні Сторони зобов`язуються додержувати цього Протоколу та забезпечувати його додержання за будь-яких обставин.

Відповідно до статті 48 Додаткового протоколу I, для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Згідно положень статті 52 (2) Додаткового протоколу I, цивільні об`єкти не можуть бути об`єктом нападу або захоплення, якщо вони не є військовою ціллю.

Відповідно до положень норм 50, 51 та 52 Звичаєвих норм міжнародного гуманітарного права, знищення або захоплення майна противника забороняється, окрім випадків, коли цього вимагає нагальна військова необхідність. Заборонено знищення чи захоплення власності противника, за винятком випадків, коли це виправдано воєнною необхідністю. Грабіж заборонений.

Окрім того, згідно статті 8(2)(a)(iv) Римського статуту, широкомасштабне знищення і привласнення майна, що не викликане військовою необхідністю і вчинене незаконно та безглуздо - є воєнним злочином.

Донецька, Луганська, Запорізька і Херсонська області являються одними із найбільших аграрних регіонів України з вирощування сільськогосподарських культур, зокрема: зернових (озима пшениця, жито, овес, ячмінь, просо), соняшнику, сої, рапсу, а також овочевих, фруктово-ягідних і баштанних культур.

До 2014 року площа сільськогосподарських угідь Донецької області складала 2,8 млн. га. Починаючи з 2014 року, після тимчасової окупації частини території Донецької області збройними силами російської федерації (далі - ЗС рф) та підконтрольними їм іррегулярними незаконними збройними формуваннями, площа сільськогосподарських угідь у підконтрольній уряду України частині області до 24.02.2022 коливалася в межах 2,0 - 2,1 млн гектарів, переважна частка яких становила рілля (понад 90%). Станом на 2021 рік на території Донецької області працювало понад 550 сільськогосподарських підприємств, зареєстровано понад 2100 дрібних та середніх фермерських господарств.

До 2014 року площа сільськогосподарських угідь Луганської області складала приблизно 2,15 - 2,2 млн гектарів. З 2014 року, після тимчасової окупації частини території Луганської області зс рф та підконтрольними їм іррегулярними незаконними збройними формуваннями, площа сільськогосподарських угідь у підконтрольній Україні частині області до 24.02.2022 складала приблизно 1,9 - 2,0 млн гектарів, з них: рілля - приблизно 1,75 - 1,8 млн га; сіножаті, пасовища, багаторічні насадження - решта площ (приблизно 180 - 250 тис. га). Станом на 2021 рік на території Луганської області працювало понад 350 сільськогосподарських підприємств, зареєстровано понад 1350 фермерських господарств.

Площа сільськогосподарських угідь Запорізької області становить понад 2200 тис. га. На основі приватної власності в області працює понад 300 товариств, понад 140 сільськогосподарських кооперативів, понад 160 приватних (приватно-орендних) підприємств, понад 2300 фермерських господарств, утворено 21 агроторговий дім.

Територія сільськогосподарських угідь в межах Херсонської області займає майже 2 млн. га, що є найбільшою площею орних земель в Україні. Загальна площа сільськогосподарських угідь області складає понад 1900 тис. га. З них понад 1700 тис. га - рілля, понад 26 тис. га - багаторічні насадження, понад 10 тис. га - сіножаті, понад 150 тис. га - пасовища. Загалом на території Херсонської області діють понад 2700 аграрних підприємств різних форм власності.

Сільське господарство Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей відноситься до провідних галузей економіки областей, що має значний вплив на рівень і якість життя цивільного населення, стабільну роботу галузей, що споживають сільськогосподарську продукцію, формування експортного потенціалу на державному рівні.

Об`єкти сільського господарства на територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей мають надзвичайно важливе значення для виживання цивільного населення України, відіграють ключову роль з вирощування зернових культур на експорт для виконання Світової продовольчої програми, яку Україна до 24.02.2022, тобто до моменту здійснення рф повномасштабної збройної агресії, займала 4-те місце у світі за експортом зерна, щорічно на світовий ринок поставляла понад 45 млн. тонн агропродукції.

Об`єкти аграрної промисловості, розташовані на територіях Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, є цивільними об`єктами інфраструктури. За своїм призначенням вони не мають військового характеру, не використовуються з військовою метою, не здійснюють ефективного внеску у воєнні дії.

Продовжуючи реалізацію розробленого ще на початку 2014 року плану щодо окупації та подальшого включення до складу Російської Федерації частини суверенної території України, у тому числі Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, а також розташованого на ній нерухомого майна, політичне та військове керівництво Російської Федерації, використовуючи збройні сили російської федерації, з 24.02.2022 організувало та розпочало повномасштабне збройне вторгнення на територію України, внаслідок чого було здійснено тимчасову окупацію окремих територій України, зокрема окремих районів Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, які до цього часу перебувають під контролем рф.

Окупувавши окремі території Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, та продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, спрямованого на захоплення і фактичну анексію територій указаних областей, їх включення до складу Російської Федерації, а також протиправне привласнення розташованого на них державного, комунального та приватного майна, політичне і військове керівництво Російської Федерації забезпечило функціонування утворених ними і підконтрольних їм російських окупаційних органів влади.

Зокрема, на тимчасово окупованій території Донецької області забезпечили діяльність російської окупаційної влади - так званої Донецької народної республіки, Луганської області - так званої Луганської народної республіки, а на територіях Запорізької та Херсонської областей - так званих «військово-цивільних адміністрацій» відповідних областей.

До складу зазначених утворень входили представники збройних сил рф, Федеральної служби безпеки рф, інших силових відомств рф, а також залучені місцеві колаборанти.

Керівником російської окупаційної адміністрації - так званої військово-цивільної адміністрації Запорізької області політичне керівництво рф 09.05.2022 призначило ОСОБА_7 , а керівником так званої військово-цивільної адміністрації Херсонської області - ОСОБА_8 , призначеного 26.04.2022. Зазначені особи є місцевими колаборантами, стосовно яких досудові розслідування за фактами вчинення кримінальних правопорушень здійснюються в межах інших кримінальних проваджень.

З 2018 року керівником російської окупаційної влади на тимчасово окупованій території Донецької області - так званої Донецької народної республіки, політичним керівництвом рф призначено ОСОБА_9 , а з 2017 року керівником російської окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Луганської області - так званої Луганської народної республіки, призначено ОСОБА_10 . За вчинення кримінальних правопорушень, вказані особи притягуються до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях. Зазначені особи до цього часу очолюють указані російські окупаційні органи.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, спрямованого на захоплення та окупацію територій Запорізької і Херсонської областей, їх включення до складу рф та привласнення розташованого на цих територіях державного і приватного майна України, політичне керівництво рф після проведення у період з 23 по 27 вересня 2022 року на тимчасово окупованих територіях указаних областей підконтрольними окупаційними адміністраціями та колаборантами примусових псевдореферендумів, результати яких нібито підтвердили підтримку населення щодо входження зазначених областей України до складу рф на правах суб`єктів федерації, а також прийняття 28.09.2022 так званих декларацій про незалежність і суверенітет цих областей, 29.09.2022 президент рф видав укази № 685 та № 686 про визнання незалежності і суверенітету Запорізької та Херсонської областей відповідно, що фактично є діями, спрямованими на незаконну зміну меж території та державного кордону України.

30.09.2022 між президентом рф ОСОБА_11 та головами ДНР ОСОБА_9 і ЛНР ОСОБА_10 , а також очільниками російських окупаційних адміністрацій Запорізької області ОСОБА_7 та Херсонської області ОСОБА_8 підписано незаконні, так звані окремі угоди про прийняття до Російської Федерації Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів. Указані незаконні документи Конституційним Судом рф визнано такими, що відповідають Конституції російської федерації.

04.10.2022 президент рф ОСОБА_11 підписав схвалені Державною Думою та Радою федерації федеральні закони № 374-ФЗ і № 375-ФЗ, якими ратифіковано так звані угоди між рф та окупаційними адміністраціями Запорізької та Херсонської областей про утворення у складі російської федерації нових суб`єктів. Того ж дня, президент рф ОСОБА_11 підписав Федеральні конституційні закони № 7-ФКЗ і № 8-ФКЗ про прийняття до складу рф Запорізької та Херсонської областей і утворення відповідних суб`єктів федерації.

В цей же день, 04.10.2022 президент рф ОСОБА_11 підписав схвалені Державною Думою та Радою Федерації Федеральні закони № 5-ФК3 та № 6-ФК3, якими проголошено прийняття до складу рф так званих Донецької народної республіки і Луганської народної республіки, та утворення в складі рф нових суб`єктів рф - ДНР і ЛНР.

Продовжуючи реалізовувати вищевказаний злочинний план, політичне керівництво рф, у невстановлений досудовим розслідуванням період у 2022 році, але не раніше 24.02.2022, тобто після повномасштабного збройного вторгнення зс рф на територію України, вирішило здійснити на окупованих після 24.02.2022 територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей широкомасштабне привласнення в інтересах рф об`єктів цивільної інфраструктури, яка необхідна для виживання цивільного населення - активів суб`єктів господарювання у сфері аграрної промисловості, а саме сільськогосподарських угідь, нерухомого майна (будівель, споруд, зерносховищ, елеваторів тощо), сільськогосподарської та іншої транспортної техніки, запасів сільськогосподарських зернових культур та іншої аграрної продукції, що належать Україні та на праві приватної власності цивільним особам, які виїхали з тимчасово окупованих територій указаних областей і відмовились співпрацювати з окупаційними органами влади держави-агресора - Російською Федерацією.

При цьому, привласнені запаси сільськогосподарських зернових культур та іншої аграрної продукції, що були зібрані за попередні роки українськими аграріями, а також український врожай сільськогосподарських зернових культур 2022 року, збір якого планувався на окупованих окремих територіях указаних областей, політичне керівництво рф вирішило вивозити на територію Російської Федерації та тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, звідки надалі морськими суднами реалізовувати до інших країн під виглядом експертної сільськогосподарської продукції Російської Федерації.

З 18.05.2018 по 14.05.2024 посаду міністра сільського господарства Російської Федерації обіймав ОСОБА_6 .

Міністерство сільського господарства рф (далі - Міністерство) являється федеральним органом виконавчої влади, який серед іншого, здійснює функції: з розробки та реалізації державної політики у сфері сільського господарства, агропромислового комплексу, розвитку сільських територій; регулює і контролює діяльність аграрних підприємств, фермерських господарств, кооперативів, а також здійснює підтримку розвитку малих і середніх аграрних виробників, та інше.

Міністр сільського господарства рф несе персональну відповідальність за виконання повноважень, покладених на Міністерство сільського господарства рф, а також за реалізацію державної політики у встановленій сфері діяльності Міністерства.

Міністр здійснює: організацію виконання державної політики у сфері сільського господарства; керівництво Міністерством через своїх заступників та департаменти за основними напрямками діяльності; подання до Уряду рф пропозицій щодо регулювання аграрного сектору; затвердження нормативних актів Міністерства у межах наданих повноважень; забезпечення координації роботи підпорядкованих органів і установ; представництва Міністерства у взаєминах з органами влади, організаціями і громадськістю; виконує інші функції, визначені законодавством рф.

Для реалізації вищевказаного злочинного умислу політичне керівництво рф у невстановлений досудовим розслідуванням період у 2022 році, але не раніше 24.02.2022, тобто після повномасштабного збройного вторгнення зс рф на територію України, залучили Міністра сільського господарства рф ОСОБА_6 , якому співучасники визначили роль в реалізації спільного плану на широкомасштабне привласнення на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей, в інтересах Російської Федерації майна українських суб`єктів господарювання у сфері аграрної промисловості, а саме сільськогосподарських угідь, нерухомого майна (будівель, споруд, зерносховищ, елеваторів, тощо), сільськогосподарської та іншої транспортної техніки, запасів сільськогосподарських зернових культур та іншої аграрної продукції, що належать Україні та цивільним особам на праві приватної власності, а останній погодився її виконати.

З цією метою, політичним керівництвом рф ОСОБА_6 доручалося, використовуючи підпорядковані йому структурні підрозділи Міністерства, а також підконтрольну російську окупаційну владу на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей, забезпечити:

- прийняття у власність рф незаконно примусово вилучених на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей підприємств сільського господарства, які належать Україні на праві державної власності, а також на праві приватної власності цивільному населенню України, яке виїхало з тимчасово окупованих територій указаних областей і відмовилось співпрацювати з окупаційною владою рф, зокрема: сільськогосподарських угідь, у тому числі з вирощуваними сільськогосподарськими зерновими культурами, нерухомого майна (будівель, споруд, зерносховищ, елеваторів, тощо), сільськогосподарської та іншої транспортної техніки, запасів сільськогосподарських зернових культур врожаю минулих років та іншої аграрної продукції;

- здійснення перереєстрації указаних українських аграрних підприємств, призначення їх керівників із числа місцевих колаборантів або громадян рф, та наступної інтеграції у сферу агропромислового комплексу рф;

- забезпечення незаконного перевезення привласненої української аграрної продукції на територію рф і тимчасово окуповану територію АР Крим з наступним вивезенням її морськими судами з метою експортної реалізації до інших країн під виглядом сільськогосподарської продукції російської федерації.

Реалізовуючи спільний злочинний план, для координації дій між Міністерством та російськими окупаційними адміністраціями на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей, спрямованої на привласнення на окупованих окремих територіях вищевказаних областей України підприємств сільського господарства та їх майна, у тому числі зернової продукції, що належать Україні та цивільним особам на праві приватної власності, та подальшої інтеграції указаних підприємств аграрної галузі України і їх матеріальних активів у сферу агропромислового комплексу рф для наступного виробництва в інтересах економіки рф сільськогосподарської продукції, особливо зернових культур та їх експорту на міжнародний ринок, у період не пізніше жовтня 2022 року, більш точна дата невідома, ОСОБА_6 у підпорядкованому йому Міністерстві створив Департамент з реалізації спеціального інфраструктурного проєкту (далі - Департамент).

17.10.2022 ОСОБА_6 призначив громадянина рф ОСОБА_12 директором вказаного Департаменту та відповідним розпорядчим документом визначив для нього та підпорядкованого йому Департаменту вищезазначені завдання, які ОСОБА_12 погодився виконувати. Досудове розслідування щодо ОСОБА_12 за вчинення злочинів здійснюється в іншому кримінальному провадженні.

Виконуючи відведену співучасниками роль в реалізації спільного злочинного плану, яку ОСОБА_6 добровільно погодився виконувати, у період не раніше 24.02.2022, тобто після повномасштабного збройного вторгнення зс рф на територію України і до 14.05.2024, перебуваючи у місті Москва та в інших невстановлених досудовим слідством місцях на території російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з політичним керівництвом рф, своїми заступниками, особи яких на цей час слідством не встановлені, директором Департаменту ОСОБА_12 , керівниками російських окупаційних адміністрацій - так званих військово-цивільної адміністрації Запорізької області ОСОБА_7 , військово-цивільної адміністрації Херсонської області ОСОБА_8 , так званої ДНР ОСОБА_9 , так званої ЛНР ОСОБА_10 та іншими невстановленими на цей час слідством особами, в порушення статей 23 (g), 42, 46, 47, 53, 55 IV Гаазької Конвенції, статей 1, 48, 52 (2) Додаткового протоколу I, статті 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, розуміючи, що підприємства агропромислового комплексу на окупованих окремих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської області, їх майно, у тому числі сільськогосподарська продукція, що належать державі Україна та на праві приватної власності українському цивільному населенню, що є необхідними для їх виживання, а також те, що зазначені цивільні об`єкти не вносять ефективний вклад у воєнні дії, шляхом віддання відповідних наказів і розпоряджень через підпорядкованих йому заступників, директора Департаменту ОСОБА_12 , та інших невстановлених на цей час досудовим слідством службових осіб Міністерства, а також безпосередньо керівництву російських окупаційних адміністрацій на окупованих територіях вищевказаних областей, координацією їх дій, забезпечив під виглядом, так званої, конфіскації чи націоналізації незаконне примусове вилучення з державної власності України і приватної власності українських цивільних осіб, які виїхали з тимчасово окупованої території вказаних областей та відмовились співпрацювати з окупаційною владою рф, активів агропромислових господарств, а саме сільськогосподарських угідь, у тому числі з вирощуваними сільськогосподарськими культурами врожаю 2022 року, нерухомого майна (будівель, споруд, зерносховищ, елеваторів, тощо), сільськогосподарської та іншої транспортної техніки, запасів сільськогосподарських зернових культур врожаю минулих років та іншої аграрної продукції; реєстрацію указаних підприємств та передачу їх у відання незаконно створеним окупаційною владою рф підприємств на окупованих територіях зазначених областей, з подальшим інтегруванням у сферу агропромислового комплексу російської федерації.

Внаслідок указаних протиправних дій ОСОБА_6 та інших вищевказаних співвиконавців вчиненого цього воєнного злочину на користь держави - агресора російської федерації, було захоплено і привласнено активи ТОВ СП «НІБУЛОН», у тому числі ТОВ «Старобільський елеватор», Групи компаній «TESSLAGROUP», Державної продовольчо-зернової корпорації України та інших сількогосподарських підприємств державної та приватної форми власності, які з 2023 року рф використовуються для вирощування і виробництва сільськогосподарської продукції, у тому числі зернових культур, яку в подальшому вивозять на територію рф і тимчасово окуповану територію АР Крим з наступним вивезенням її морськими судами з метою експортної реалізації до інших країн під виглядом сільськогосподарської продукції Російської Федерації.

Також, у період з червня по вересень 2022 року ОСОБА_6 , виконуючи відведену співучасниками роль в реалізації спільного вищевказаного злочинного плану, перебуваючи у місті Москва та в інших невстановлених досудовим слідством місцях на території російської федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з політичним керівництвом рф та іншими вищепереліченими співучасникам злочину, в порушення вищевказаних норм міжнародного гуманітарного права, розуміючи, що сільськогосподарські зернові культури, вирощування яких у 2022 році здійснювалося на сільськогосподарських угіддях підприємств агропромислового комплексу України тимчасово окупованих окремих територій Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей, що належать державі Україна та на праві приватної власності українському цивільному населенню, є необхідними для їх виживання, а також те, що зазначена сільськогосподарська продукція не вносить ефективний вклад у воєнні дії, шляхом віддання відповідних наказів і розпоряджень через підпорядкованих йому заступників та інших невстановлених на цей час досудовим слідством службових осіб Міністерства, а також безпосередньо керівникам російських окупаційних адміністрацій на окупованих територіях зазначених областей України, координуючи їх дії, забезпечував надання до указаних тимчасово окупованих територій України сільськогосподарської і автомобільної техніки агропромислового комплексу Російської Федерації для збору вищевказаного українського врожаю сільськогосподарських зернових культур та вивезення його на територію рф і тимчасово окуповану територію АР Крим з наступним експортуванням її морськими судами до інших країн під виглядом сільськогосподарської продукції Російської Федерації.

Окрім того, ОСОБА_6 здійснюючи ефективний контроль над підпорядкованим йому Міністерством, у період з жовтня 2022 року по 14.05.2024, шляхом віддання відповідних наказів і розпоряджень через підпорядкованих йому заступників, директора Департаменту ОСОБА_12 та інших невстановлених на цей час досудовим слідством службових осіб Міністерства, а також безпосередньо керівництву російських окупаційних адміністрацій на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей, координуючи їх дії, забезпечував вивезення автомобільним та залізничним транспортом з тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей до зернових терміналів морських портів на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, Краснодарського краю і Ростовської області рф, розграбованої російськими окупаційними адміністраціями сільськогосподарської продукції врожаїв, зібраних до 2021 року та у 2022 році, у тому числі зернових культур українських агропромислових підприємств, що належать Україні та цивільному населенню на праві приватної власності, і надалі забезпечував експорт до інших країн морськими суднами під виглядом продукції російського походження, а саме забезпечував: надання дозволів та розподіл тарифних квот на вивезення зернових культур з тимчасово окупованих територій України; забезпечував надання автомобільної техніки та залізничного транспорту для вивезення зернових культур з тимчасово окупованих територій України; завантаження морських суден сільськогосподарською продукцією з тимчасово окупованих територій України для послідуючого експорту під виглядом продукції рф; регулювання цін на сільськогосподарську продукцію на тимчасово окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей; інвентаризацію сільськогосподарських підприємств на тимчасово окупованих територіях указаних областей України.

Таким чином, ОСОБА_6 здійснюючи ефективний контроль над Міністерством сільського господарства рф, який діяв за попередньою змовою групою осіб з політичним керівництвом рф, заступниками ввіреного йому Міністерства, Директором Департаменту з реалізації спеціального інфраструктурного проєкту ОСОБА_12 , керівниками російських окупаційних адміністрацій - так званих військово-цивільної адміністрації Запорізької області ОСОБА_7 , військово-цивільної адміністрації Херсонської області ОСОБА_8 , так званої ДНР ОСОБА_9 , так званої ЛНР ОСОБА_10 та іншими невстановленими на цей час слідством особами, у період не раніше 24.02.2022, тобто після повномасштабного збройного вторгнення зс рф на територію України і по 14.05.2024, здійснив широкомасштабне привласнення зернових культур на тимчасово окупованих територіях Запорізької і Херсонської областей загальним обсягом понад 4,136 млн. тон на суму понад 23 млрд. гривень, які були вивезені на територію рф та тимчасово окуповану територію АР Крим, звідки надалі експортовані морськими суднами під виглядом продукції російського походження до Сирійської Арабської Республіки, Арабської Республіки Єгипет, Турецької та Ліванської Республік, а також інших країн.

Указані протиправні дії ОСОБА_6 та його співучасників полягають у широкомасштабному привласненні майна, що не зумовлене воєнною необхідністю, вчиненого незаконно та свавільно, і відповідно до статті 8(2)(a)(iv) Римського статуту є воєнним злочином.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Враховуючи вищевикладене, 10.07.2025 громадянину ОСОБА_6 , обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Повний текст повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик в статусі підозрюваного 10.07.2025 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, повідомлення про підозру ОСОБА_6 та повістки про його виклик в статусі підозрюваного опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр», випуски №138 (8063) від 10.07.2025 та №147 (8072) від 22.07.2025.

Підозра ОСОБА_6 обґрунтовується наступними доказами:

- відповідями за результатами виконання доручень слідчого оперативними підрозділами - ГУ «І» ДЗНД СБ України;

- долученими до матеріалів провадження документами, що містять дані про перебування ОСОБА_6 на посаді міністра Мінсільгоспу рф та вчинення ним конкретних протиправних дій в інтересах країни-агресора спрямованих на організацію вивезення зернових культур з тимчасово окупованих територій;

- протоколами огляду матеріалів, в т.ч. розсекречених відомостей за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, згідно яких ОСОБА_6 , як керівник Міністерства сільського господарства рф, використовуючи підпорядковані йому структурні підрозділи Міністерства, а також підконтрольну російську окупаційну владу на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей, за попередньою змовою групою осіб, сприяв у вчиненні протиправних дій спрямованих на: прийняття у власність рф незаконно примусово вилучених на окупованих територіях Донецької, Луганської, Запорізької і Херсонської областей підприємств сільського господарства, які належать Україні на праві державної власності, а також на праві приватної власності цивільному населенню України, яке виїхало з тимчасово окупованих територій указаних областей і відмовилось співпрацювати з окупаційною владою рф, зокрема: сільськогосподарських угідь, у тому числі з вирощуваними сільськогосподарськими зерновими культурами, нерухомого майна (будівель, споруд, зерносховищ, елеваторів, тощо), сільськогосподарської та іншої транспортної техніки, запасів сільськогосподарських зернових культур врожаю минулих років та іншої аграрної продукції; здійснення перереєстрації указаних українських аграрних підприємств, призначення їх керівників із числа місцевих колаборантів або громадян рф, та наступної інтеграції у сферу агропромислового комплексу рф; забезпеченні незаконного перевезення привласненої української аграрної продукції на територію рф і тимчасово окуповану територію АР Крим з наступним вивезенням її морськими судами з метою експортної реалізації до інших країн під виглядом сільськогосподарської продукції Російської Федерації, тощо.

- іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

Органом досудового розслідування було здійснено виклик підозрюваного ОСОБА_6 повістками до слідчого. Повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_6 10.07.2025 розміщені на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик» та також опубліковані у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» випуски №138 (8063) від 10.07.2025 та №147 (8072) від 22.07.2025.

Однак, підозрюваний ОСОБА_6 , у визначений час та дати до слідчого не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив і, як наслідок, місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 не відоме.

29.07.2025 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Разом з тим, відповідно до відповіді на доручення, отриманої від оперативного підрозділу, а саме ГУ «І» ДЗНД СБ України - підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території країни-агресора рф.

Отже, вищевказані матеріали досудового розслідування дають достатні та безсумнівні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 умисно переховується від слідства, прокуратури та суду на території російської федерації, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним особливо тяжкий злочин.

Таким чином, притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законодавством, неможливо, оскільки він переховується від органів досудового розслідування та прокуратури на території країни-агресора рф.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Підставою для обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стала обґрунтована підозра останнього у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, вже переховується від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інший злочин та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, просили слідчого судд. його задовольнити.

Захисник проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи матеріали, які долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання може бути розглянуто без участі підозрюваного.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання слідчого судді на день розгляду клопотання ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими слідчим до клопотання.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Феррарі - Браво проти Італії», не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таке ж тлумачення терміну «обґрунтована підозра» знайшло своє відображення у рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «K.F. проти Німеччини».

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Отримані на даному етапі досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб, передбачений КПК України і вказують на причетність підозрюваного до вчинення зазначеного злочину, при цьому, таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»).

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, переховується від органу досудового розслідування та суду, з метою дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного слідчий суддя вважає, що відносно останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки мають місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

-ризик переховування від органу досудового розслідування та суду підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_6 на виклики слідчого не з`являється, переховується від органу досудового розслідування та суду, в результаті чого останнього оголошено в розшук. Також у випадку доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Такому переховуванню буде сприяти також наявність у підозрюваного об`єктів нерухомого майна за межами України, зокрема на території держави-агресора.

-ризик знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, зокрема не встановлені усі співучасники злочину, місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні, що дає обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження;

-ризик незаконного впливу на свідків, обґрунтовується тим, що з метою зміни останніми своїх показань ОСОБА_6 шляхом залякування, підкупу чи будь-яким іншим способом може вчиняти вплив на таких осіб.

Слідчий суддя також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 на даний час переховується від органу досудового розслідування на території Російської Федерації.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, переховується від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що ризики наведені в клопотанні слідчого наявні та відносно підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При розгляді даного клопотання судом враховано також усі наявні відомості, що характеризують особу підозрюваного.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначає ОСОБА_6 заставу.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 193, 194, 196, 197, 199, 202 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду, прокурором, підозрюваним, його захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1