УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР №0001936 від 14.07.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4 ст.152 КК України.

Ухвалою суду строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено до 04.10.2025.

Суд, розглядаючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходить з такого.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 зазначила, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченого, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема можливості ухилятися від суду, негативно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також просила врахувати дані про особу обвинуваченого, тяжкість та обставини скоєного ним злочину.

Захисник в судовому засіданні вказав на необхідність зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, такий як домашній арешт, обґрунтовуючи яке звернув увагу на необґрунтованість клопотання, відсутність доказів переховування та перебільшення ризиків, що можуть вплинути на хід судового розгляду.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав доводи захисника.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Підставою для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та подальшого його продовження під час судового провадження стало доведення перед судом ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений ОСОБА_9 , у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, негативно впливати на учасників провадження.

Наведені ризики та твердження обґрунтовані та підтверджуються тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, пов`язаних із насильством та розпусними діями відносно малолітньої дитини, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі; у кримінальному провадженні не досліджено усі докази.

Вказані обставини, які встановлені та доведені під час розгляду кримінального провадження, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися. Обсяг та зміст висунутого обвинувачення стосовно обвинуваченого залишився без змін.

Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання, що може бути призначене обвинуваченому, тяжкість висунутого обвинувачення, вагомість наявних та перевірених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з вказаними ризиками обвинувачений ОСОБА_9 , як особа, якій загрожує суворе покарання на строк до 15 років позбавлення волі, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, із значною імовірністю може переховуватися від суду, незаконно впливати на хід судового розгляду, а також з урахуванням ймовірного вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень щодо малолітньої особи до моменту затримання, він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищезазначені обставини, на переконання суду, є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду, не гарантує запобігання цим ризикам, що також спростовує доводи сторони захисту в кримінальному провадженні.

На даний час ризики, як зазначено раніше, будь-яким чином не зменшилися, залишаються незмінними, незважаючи на тривалість кримінального провадження, тобто є триваючими, доводи сторони захисту та самого обвинуваченого, не спростовують їх та не підтверджені жодним доказом. Даних про наявність підстав для зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, судом при розгляді клопотання не встановлено, як і неможливості перебування в умовах СІЗО за станом здоров`я.

Перебування України в умовах воєнного стану, фактичні обставини провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого, необхідність забезпечення його належної процесуальної поведінки, тяжкість та суспільна небезпека інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, також дають підстави вважати, що застосування альтернативних запобіжних заходів є неможливими для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Безумовно, тривалість кримінального провадження є обставиною, яка враховується судом, але вона не виходить за межі розумних строків, обумовлена як тяжкістю висунутого обвинувачення, необхідністю повного дослідження доказів, зміною складу суду, неявкою у судове засідання захисту з різних причин.

Враховуючи викладене, зважаючи на раніше наведені обставини кримінального провадження, запропонований запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить запобігання раніше вказаним ризикам.

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відтак, зважаючи на раніше викладене, зберігаючи об`єктивність та безсторонність, з метою досягнення завдань кримінального провадження та мети застосування запобіжних заходів, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою на 60 днів.

На підставі п.1 ч.4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави щодо ОСОБА_9 , оскільки злочини, передбачені ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 152 КК України, у вчиненні яких він обвинувачується, скоєні із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 діб - задовольнити.

Продовжити строк дії, обраного ОСОБА_9 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.11.2025 включно.

Копію ухвали негайно вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий:

Судді: