Провадження № 1-в/204/1600/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника установи: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чечелівського районного суду міста Дніпра подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горького, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, на момент затримання військовослужбовця військової служби за контрактом у військовому званні старший сержант ВЧ 3021 НГУ, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України,

УСТАНОВИВ:

21 листопада 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене подання.

Адміністрація ДУ «ДУВП № 4» уважає, що до засудженого ОСОБА_5 доцільно застосувати ст. 81 КК України, з огляду на наступне. Засуджений з 26.06.2020 відбуває покарання в ДУ «ДУВП № 4», з 10.12.2021 відбуває покарання у складі господарської обслуги ДУВП № 4. Початок строку: 26.06.2020, кінець строку 26.06.2028. За період відбування покарання характеризується позитивно. Дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку установи, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 11 заохочень, стягнень немає. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає активну участь у програмах, що свідчить про свідоме прагнення засудженого до виправлення. До виховних заходів відноситься відповідально. Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі.

04.11.2025 проведено підсумкову оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, за результатами якої підсистема «КАСАНДРА» визначила ступінь суспільної небезпеки як низький.

Станом на 12.11.2025 відбув 5 років 4 місяці 16 дні, невідбута частина покарання складає 2 роки 7 місяців 14 днів.

У судовому засіданні представник установи підтримав подання, просив суд його задовольнити.

Засуджений підтримав подання установи, просив суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, також просив суд звернути увагу, що він має багато заохочень, а стягнень не має.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення подання ДУ «ДУВП (№4)» заперечував, вказавши, що відсутні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення до особи.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи засудженого та надані до суду матеріали в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Таким чином, умовами застосування умовно дострокового звільнення є: 1) відбування засудженим покарання, зокрема у виді позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 КК України частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за межами установи виконання покарання, тобто без ізоляції від суспільства.

Судом встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2021, який набрав законної сили 22.11.2021, ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ст. 54 КК України позбавлений звання «старший сержант». Початком строку відбування покарання є 26.06.2020, закінчення строку 26.06.2028.

Згідно з ст. 12 КК України, вчинене засудженим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, є тяжким злочином.

З матеріалів справи слідує, що станом на 25.11.2025 року засуджений ОСОБА_5 відбув більш ніж 2/3 строку призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, а саме 5 років 4 місяці 30 днів, невідбутий строк покарання складає 2 роки 7 місяців 1 день.

Як вказано у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. Під час судового розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.

Згідно з ч.3 ст.107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до характеристики ДУ «ДУВП (№4)» на засудженого ОСОБА_5 від 05.11.2025, засуджений має повну середню освіту. Продовжує навчання. Володіє професійним навичками. Особа мала стабільну роботу. Працює в установі виконання покарань. Не має друзів та кола спілкування, в якому підтримують про кримінальні настанови та спосіб життя. Є друзі, соціальні контакти. Соціальні зв`язки підтримуються, має позитивні стосунки. За період з квітня 2022 року по жовтень 2025 року має 11 заохочень. Бере активну участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та підтверджує це активними вчинками. Бере активну участь у програмах. Усвідомлює, що саме треба змінювати, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Має позитивні плани на майбутнє. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено, як низький; ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється, як низький.

Відповідно до висновку ДУ «ДУВП (№4)» щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 засуджений став на шлях виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

При цьому, окремо слід звернути увагу, що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.

Згідно з пунктом 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.

Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись поряд з іншими показниками виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.

Як встановлено з матеріалів особової справи ОСОБА_5 покарання в ДУ «ДУВП № 4» відбуває з 26.06.2020, тобто фактично 5 років 4 місяці 30 днів за цей час має 11 заохочення. Однак, сам факт, що засуджений за час відбування покарання в установі має заохочення за виконання покладених обов`язків, додержується правил поведінки, підтримує зв`язки з рідними, має позитивні настанови на майбутнє, не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Отже, сам лише факт роботи засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «ДУВП № 4» в складі господарчої обслуги та виконання ним своїх обов`язків, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.

Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, а саме злочину проти власності, який вчинив, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом. Згідно вироку суду вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, у вчиненому не розкаявся. Згідно пояснень засудженого у судовому засіданні шкоду потерпілому не відшкодував, спроб до цього не робив. Також слід вказати, що хоча ОСОБА_5 відбув передбачений законом строк покарання, за якого можливе застосування ст.81 КК України, проте, з остаточно призначеного строку покарання 8 років, та до закінчення строку відбування покарання залишилось ще 2 роки 7 місяців 1 день, що є значним терміном для застосування якого потрібні вагомі докази виправлення засудженого.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Згідно з вимогами чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу довели своє виправлення та стали на шлях виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Ураховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого, суд не вбачає доведеність процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, без його ізоляції, а тому приходить до висновку, що останній на час розгляду вказаного подання не досяг відповідного ступеню виправлення, за якого можливе його дострокове звільнення.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, наявності заохочень та відсутності стягнень за весь період відбування покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані матеріали не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_5 на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення про звільнення від відбування покарання умовно-достроково відповідно до ст.81 КК України, а тому у задоволенні подання ДУ «ДУВП № 4» необхідно відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України,суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» про застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Чечелівський районний суд міста Дніпра.

Повний текст ухвали складено 26 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_1