610/3380/25 1-кп/621/292/25
У Х В А Л А

06 листопада 2025 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000123 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Явірське Ізюмського району Харківської області, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вовчанськ Харківської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України;

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Пришиб Балаклійського району Харківської області, зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_3 , у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акта від 29.08.2025 ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вовчанськ Харківської області, є громадянином України, має базову середню освіту, проходив військову службу на посаді гранатометника 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 ,зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 30.03.2018 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування покарання звільнений з випробуванням на 1 рік; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 21.06.2018 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці, від відбування покарання звільнений з випробуванням на 2 роки; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 13.07.2022 за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 187, частиною 3 статті 185, частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 01.02.2023 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, та за сукупністю вироків, до позбавлення волі на строк 7 років 5 місяців, 23.05.2024 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 4 роки 3 місяці 18 днів, у зв`язку з проходження військової служби за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, наступних обставин:

ОСОБА_6 достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, який введений 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 (із подальшими змінами), 10.03.2025 близько 21:30 години, перебував за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 . Будучи у вказаному місті ОСОБА_6 , разом з неповнолітнім ОСОБА_5 , особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, ОСОБА_10 , домовились про спільне вчинення злочину направленого на вчинення розбійного нападу, а саме в усній формі обговорили місце злочину, час, спосіб вчинення.

Згідно попередньої домовленості ОСОБА_6 , неповнолітній ОСОБА_5 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_10 , із підручних речей виготовили маски з метою приховування свого обличчя, та взявши з собою ніж, на автомобілі марки ВАЗ 21099, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 прибули до с. Степок Ізюмського району Харківської області.

З метою уникнення самовикриття та швидкого відходу від місця вчинення злочину, транспортний засіб залишили неподалік вул. Польової, припаркований в напрямку дороги. Вдягнувши заздалегідь виготовлені маски, підійшли до території, огородженої парканом, а саме домоволодіння АДРЕСА_2 зі сторони городу. Особа, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за допомогою фізичної сили переліз через паркан, де опинився на території домоволодіння, з внутрішньої сторони відчинив дерев`яну калитку паркану, через яку зайшли неповнолітній ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 . Перебуваючи на території домоволодіння, останні підійшли до вхідних дверей веранди будинку, які були зачинені на запираючий пристрій з середини. ОСОБА_10 , через отвір в віконній рамі просунув руку та відчинив вхідні двері веранди будинку. В подальшому, останні зайшли до приміщення веранди, підійшли до вхідних дверей будинку, які були зачинені на запираючий пристрій з середини. ОСОБА_6 діставши з кишені заздалегідь підготовлений ніж, просунув лезо в щілину між дверима та стіною, підцупивши запірний пристрій, відчинив вхідні двері в будинку. В такий спосіб, неповнолітній ОСОБА_5 , спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_6 . ОСОБА_10 проникли до середини будинку.

Будучи у вказаному місці, діючи з прямим умислом на заволодіння майном потерпілих шляхом розбою, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, неповнолітній ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та ОСОБА_10 здійснили напад на потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Реалізуючи спільний умисел, неповнолітній ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_11 декілька ударів кулаком в обличчя, чим спричинив ОСОБА_11 , відповідно до висновку експерта № 12-14/58- БЛ/25 від 19.03.2025 тілесні ушкодження у вигляді масивного синця на обличчі з переходом на шию, синець на тільній поверхні лівої кисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. У зв`язку з чим, потерпілий втратив рівновагу та впав на підлогу, від чого останній відчув фізичний біль, що призвело до безпорадного стану і неможливості чинити опір, чим ОСОБА_5 застосував насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого.

В подальшому, використовуючи фізичну та психологічну перевагу над потерпілими та їх безпорадній стан, ОСОБА_6 , спільно з неповнолітнім ОСОБА_5 , особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_10 , погрожуючи вбивством та фізичною розправою, вимагали надати їм грошові кошти та золото. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які сприймали погрози як реальну загрозу життю та здоров`ю. Під тривалим фізичним та психологічним тиском та усвідомлюючи реальність намірів нападників, та те що їх життю та здоров`ю загрожує небезпека, повідомили неповнолітньому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_10 інформацію про місцезнаходження грошових коштів, після чого, ОСОБА_11 самостійно передав їм грошові кошти в сумі 13 000 гривень, які заходились у вітальній кімнаті на столі, 2000 гривень з столу в приміщенні кухні та 1 500 гривень з кишені власної куртки.

Після чого, ОСОБА_6 спільно з неповнолітнім ОСОБА_5 , особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_10 заволодівши чужими грошовими коштами, з місця вчинення злочину зникли. Чим спричинили потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 16 500 гривень.

Крім того, 13.03.2025 близько 21:30 години, ОСОБА_6 разом із раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_5 , знаходились по вул. Дружби с. Шелудьківка Чугуївського району Харківської області, де у них виник спільний прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом нападу, із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи.

Того ж дня та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_6 разом із неповнолітнім ОСОБА_5 на авто "ВАЗ 21099", приїхали до ділянки вулиці поруч із територією домоволодіння АДРЕСА_4 , після чого з метою забезпечення конспіративності та недопущення викриття своєї кримінально протиправної діяльності, вдягли на обличчя попередньо заготовлені маски типу "балаклави", а також взяли із собою в якості знаряддя злочину металеву монтировку, через незачинену хвіртку, незаконно проникли до території вказаного домоволодіння. В той час, з приміщення літньої кухні виходив ОСОБА_13 , який є власником домоволодіння, помітивши останнього, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_5 , бажаючи довести умисел на незаконне збагачення шляхом нападу, діючи умисно, в умовах воєнного стану на території України, який введено із 05:30 24.02.2022 Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, наблизились до ОСОБА_13 , після чого ухопивши руками за шию та інші частини тіла, силою заволокли останнього до приміщення літньої кухні.

В подальшому, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_5 повалили потерпілого на ліжко, де продовжуючи насильно утримувати його, усвідомлюючи що він є особою похилого віку, подолавши його волю до можливого спротиву, користуючись своєю фізичною перевагою, почали погрожувати застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я , вимагаючи від останнього, повідомити місце знаходження грошових коштів та цінного майна. В свою чергу, ОСОБА_13 , знаходячись в безпорадному стані, усвідомлюючи реальну загрозу за своє життя та здоров`я, вказав на барсетку де зберігались його особисті кошти, а саме 16 000 гривень та 100 доларів США, які відповідно до офіційного курсу гривні, щодо іноземних валют в перерахунку становлять 4150,76 грн Отримавши відомості щодо місця зберігання грошових коштів, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_5 незаконно заволоділи ними. В подальшому, ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли, незаконно заволодівши грошовими коштами розпорядились на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_13 у розмірі 20 150 грн 76 коп.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області 16.03.2025, та ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Харкова від 09.05.2025, 12.06.2025, 05.08.2025 відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор", та продовжено його строк до 03.10.2025, без визначення застави. Під час підготовчого судового засідання 22.09.2025 строк тримання під вартою був продовжений Зміївським районним судом Харківської області, та наразі встановлений до 20.11.2025, без визначення застави.

Прокурор ОСОБА_3 до надіслав до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

На обґрунтування клопотання зазначив, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку прокурора, обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких злочинів, дає підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить на неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання з підстав викладених у ньому.

Представник потерпілих ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки бажає бути поряд з родиною, не буде ухилятися від суду.

Захисник ОСОБА_9 також просила відмовити у клопотанні прокурора та застосувати менш обтяжливий запобіжний захід,а саме, домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження, ознайомившись з матеріалами, доданими до клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд дійшов наступного:

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Враховуючи обсяг процесуальних дій, що необхідно вчинити під час судового розгляду, в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 судове провадження не може бути завершеним, тому суду належить розглянути питання доцільності повторного продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Відомості про обвинувачення ОСОБА_6 у кримінальних правопорушеннях, передбачених частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, у поєднанні з мірою покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим, відомостями щодо попередніх судимостей та умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, вказують на наявність ризиків переховування від суду, а також і вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу під час досудового розслідування не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, застосований запобіжний захід - тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України розмір застави у цьому кримінальному провадженні не визначається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 177, 181, 183, 199, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

2. Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" до 04 січня 2026 року.

3. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1