У Х В А Л А

05 січня 2026 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадження № 0002137 від 12.10.2025,

У С Т А Н О В И Л А:

1.До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадження № 0002137 від 12.10.2025.

1.1.Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 21.10.2025 накладено арешт на мобільний телефон марки «Тecno Сamon 20», в чохлі чорного кольору з СІМ-карта НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

1.2.Старшим слідчої групи у кримінальному провадженні - заступником начальника слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майором поліції ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0002137 від 12.10.2025 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, про що винесено відповідну постанову.

1.3.Однак у постанові про закриття провадження не вирішено питання щодо подальшої долі речових доказів, а саме щодо зазначеного телефону.

1.4.Відтак адвокат просить скасувати арешт на а мобільний телефон марки «Тecno Сamon 20», в чохлі чорного кольору з СІМ-карта НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2025 у справі № 357/16627/25 (провадження № 1-кс/357/2180/25), який належить ОСОБА_5 .

2.В судовому засіданні учасники висловили такі позиції:

2.1.Представник власника майна ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив його задовольнити та скасувати накладений арешт. Додатково наголосив, що потерпілим подана заява про відмову від підтримання приватного обвинувачення щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

2.2.Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зауваживши, що кримінальне провадження закрито лише в частині ч. 1 ст. 286 КК України, водночас продовжується щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 384 та ч. 1 ст. 135 КК України, відтак потреба в заході забезпечення продовжує існувати.

3.Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши позиції учасників, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.1.Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

3.2.Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

3.3.Частиною 1 ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

3.4.Таким чином, розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість/необґрунтованість накладеного арешту та наявність/відсутність підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник. В цьому випадку захисник вказує на відсутність подальшої потреби арешту майна.

3.5.Із матеріалів клопотання вбачається, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2025 у справі № 357/16627/25 (провадження № 1-кс/357/2180/25) задоволено клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002137 від 12.10.2025. Накладено арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, нерегульоване перехрестя вул. Європейська та вул. Затишна, майно, а саме: на мобільний телефон марки «Тecno Сamon 20», в чохлі чорного кольору з СІМ-карта НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 . Метою накладення арешту визначено забезпечення збереження речових доказів.

3.6.В ч. 3 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

3.7.Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

3.8.Накладення арешту на майно є тимчасовим позбавленням прав на нього у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні станом на час накладення арешту на майно потреби досудового розслідування виправдовували саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

3.9.Разом з тим, утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження. Тому після проведення з вилученими речами всіх необхідних процесуальних дій (оглядів, експертних досліджень) і належної процесуальної фіксації виявленої доказової інформації, такі речі мають бути як найшвидше повернуті власнику.

3.10.Відповідно до вимог ч. 1 ст. 357 КПК України речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом.

3.11.Як вбачається з наданих учасниками матеріалів постановою від 15.12.2025 старшого слідчої групи у кримінальному провадженні - заступника начальника слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_6 кримінальне провадження № 0002137, відомості про яке 12.10.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, в частині вчинення ОСОБА_7 порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, закрито у зв`язку з відсутністю об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

3.12.Водночас відповідно до Витягу з ЄРДР від 23.12.2025 в рамках цього кримінального провадження продовжується досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 384 та ч. 1 ст. 135 КК України.

3.13.При цьому в короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України зазначене таке: До Білоцерківського РУП надійшов рапорт заступника начальника СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 про те, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002137 допитано в якості свідка ОСОБА_9 , який будучи попередженим про настання кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 384 КК України, надав завідомо неправдиві показання.

3.14.Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2025 необхідність накладення арешту на мобільний телефон обґрунтована тим, що в своїх показаннях ОСОБА_7 та ОСОБА_5 надали сумнівні твердження, які потребують перевірки шляхом дослідження їх мобільних телефонів на предмет переміщення між базовими станціями оператора мобільного зв`язку, спілкування по ньому та наявності відповідного відображення в соціальних мережах, месенджерах та смс-повідомленнях.

3.15.Слідчий суддя зауважує, що на первинному етапі досудового розслідування накладення арешту, зокрема з метою проведення відповідних судових експертиз, слідчого експерименту й інших слідчих дій вбачається абсолютно виправданим. Проте після проведення експертиз, здійснення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій та належного відображення їх результатів у процесуальних документах потреба в утриманні такого майна мінімізована, а зважаючи на відсутність подальшої потреби дослідження речових доказів, фактично відсутня.

3.16.Водночас закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, саме по собі не є безумовною підставою для автоматичного скасування арешту майна, оскільки оцінка наявності чи відсутності подальшої потреби в такому заході забезпечення має здійснюватися з урахуванням реальної процесуальної мети, з якою арешт було накладено. У цьому випадку з матеріалів кримінального провадження вбачається, що арешт майна не був зумовлений виключно необхідністю дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди як такої, а мав ширший процесуальний контекст, пов`язаний із перевіркою достовірності показань осіб, допитаних у межах цього ж кримінального провадження.

3.17.Зокрема, первинна необхідність накладення арешту була обґрунтована потребою перевірки показань свідка, які викликали обґрунтовані сумніви щодо їх правдивості, що безпосередньо становить предмет доказування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. Саме у межах цього епізоду досудового розслідування майно наразі розглядається як потенційне джерело відомостей, які можуть підтвердити або спростувати версію сторони обвинувачення щодо надання завідомо неправдивих показань, зокрема шляхом співставлення об`єктивних цифрових даних із заявленими свідком обставинами.

3.18.За таких умов закриття кримінального провадження в частині ч. 1 ст. 286 КК України не вплинуло на актуальність арешту майна, оскільки не усунуло тієї процесуальної мети, для досягнення якої арешт було застосовано. Перевірка показань свідка у межах кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, є самостійним напрямом досудового розслідування, який не перебуває у прямій залежності від правової оцінки дій особи за статтею 286 КК України та не втрачає свого значення у зв`язку з її закриттям.

3.19.Так само подання потерпілим заяви про відмову від підтримання приватного обвинувачення у частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, не впливає на наявність чи відсутність подальшої потреби в арешті майна. Відмова потерпілого є реалізацією його процесуальних прав у межах конкретного складу кримінального правопорушення та не поширює своїх правових наслідків на інші епізоди досудового розслідування, зокрема на провадження щодо надання завідомо неправдивих показань, яке має публічно-правовий характер і не залежить від волевиявлення потерпілого.

3.20.Таким чином, з урахуванням того, що арешт майна з самого початку був накладений із метою забезпечення перевірки показань свідка, яка й надалі залишається безпосереднім предметом досудового розслідування за ч. 1 ст. 384 КК України, слідчий суддя доходить висновку, що потреба у застосуванні арешту майна на цій стадії кримінального провадження не відпала.

4. Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання про скасування арешту з майна не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

1.У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна відмовити.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

3.Повний текст ухвали оголошений 09.01.2026.

Слідчий суддяОСОБА_1