Номер провадження:1-кп/521/2055/25
У Х В А Л А

10 грудня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Одесі, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0001035 від 22.09.2025 за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 127, ч.3 ст. 27 ч .2 ст. 28 ст. 386 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 28 ст. 386 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Хаджибейського районного суду міста Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 127, ч.3 ст. 27 ч .2 ст. 28 ст. 386 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 28 ст. 386 КК України.

Під час підготовчого судового засідання головуючий ставить на розгляд учасників кримінального провадження питання щодо підсудності даного кримінального провадження.

Прокурор вважав, що обвинувальний акт підсудний Хаджибейському районному суду м. Одеси, направлено до суду з дотриманням правил територіальної підсудності.

Захисник ОСОБА_8 вважав, що справа підсудна Хаджибейському районному суду м. Одеси.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_9 вважала, що справа не підсудна Хаджибейському районному суду м. Одеси. Вважала за необхідне направити справу до суду вищої інстанції для вирішення питання про підсудність.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_10 вважав, що справа не підсудна Хаджибейському районному суду м. Одеси. Вважала за необхідне направити справу до суду вищої інстанції для вирішення питання про підсудність.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_11 вважала за необхідне направити справу до суду вищої інстанції для вирішення питання про підсудність.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Захисник ОСОБА_12 просила відкласти розгляд справи, оскільки лише на передодні був укладений договір з її підзахисним.

Заслухавши думку учасників процесу щодо підсудності даного кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до таких висновків.

Під час підготовчого судового засідання суд у відповідності до п. 4 ч. 3 ст 314, ч. 3 ст. 315 КПК України має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 32 КПК України чітко закріплений алгоритм визначення підсудності, з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується особа.

Першочергово підсудність визначається за місцем вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Частина 3 ст. 34 КПК України закріплює, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Так, зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи в складі злочинної організації

у період з 2020 до 2021 року вчинив на території м. Одеса та Одеської області ряд злочинів, у зв`язку з чим його 17.01.2023 засуджено Київським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 194, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна (вирок набрав законної сили). При цьому, під час досудового розслідування та судового провадження щодо ОСОБА_14 , останній повністю визнав вину в інкримінованих йому злочинах, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, вчинених іншими членами злочинної організації.

У зв`язку викладеним, з метою ухилення від кримінальної відповідальності у окремих учасників злочинної організації, до складу якої входив ОСОБА_14 , та у ОСОБА_4 , якому в кримінальному провадженні № 0000659 від 27.09.2022 висунуто обвинувачення в участі у злочинній організації та вчиненні ряду злочинів, у тому числі спільно із ОСОБА_14 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на примушення останнього до відмови від давання показань, що можуть викрити учасників злочинної організації, шляхом залякування та застосування до нього фізичного насильства.

З цією метою, дізнавшись, що ОСОБА_14 для відбування призначеного покарання 15.05.2023 доставлено до Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія № 83», розташованої за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка вул. Володимирська, 1, невстановлені учасники вищевказаної злочинної організації та ОСОБА_4 у невстановлений час, але не пізніше

серпня 2023 року, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин залучили до вчинення кримінальних протиправних дій ОСОБА_5 , який відбував покарання у виді позбавлення волі у вказаній установі та мав серед осіб, що в ній утримувались певний неформальний авторитет, що давав йому ширші, з поміж інших осіб, можливості пов`язані з просуванням своїх інтересів та запобігання бути викритим у порушенні правил та режиму згаданої установи.

Так, в серпні 2023 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83» за вищевказаною адресою, діючи умисно за дорученням та вказівками невстановлених досудовим розслідуванням осіб на замовлення учасників вищевказаної злочинної організації підійшов до ОСОБА_14 та передав йому мобільний телефон, через який за допомогою інтернет месенджера до ОСОБА_14 в присутності ОСОБА_5 звернулись окремі учасники вищевказаної злочинної організації, які притягуються до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях, та висловили ОСОБА_14 категоричну вимогу відмовитись від давання показань, що викривають членів злочинної організації, та надати нові неправдиві показання на користь останніх, погрожуючи йому фізичною розправою у разі невиконання вимоги.

Надалі ОСОБА_14 упродовж першого півріччя 2024 року неодноразово викликався для допиту як свідок в режимі відеоконференції в кримінальному провадженні № 0000659 від 27.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ст. 257, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263 КК України, яке розглядалося Київським районним судом м. Одеси (справа № 496/6298/22).

Проти участі у таких засіданнях ОСОБА_14 не заперечував, у зв`язку з чим ОСОБА_4 та учасники злочинної організації, до складу якої раніше входив ОСОБА_14 , побоюючись бути викритими, вирішили, зламавши його волю, примусити до дій, що їй суперечать відмовитись від раніше наданих показань та надавати в подальшому неправдиві показання, що виправдовують таких учасників злочинної організації, створивши йому нестерпні умови відбування покарання в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83».

У зв`язку з цим, приблизно в травні (більш точний час не встановлено) за невстановлених досудовим розслідувань обставин ОСОБА_4 , який перебував під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи надали ОСОБА_5 неформальне доручення про створення ОСОБА_14 таких нестерпних умов відбування покарання.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня 2024 року ОСОБА_5 , перебуваючи в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія № 83», за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка, вул. Володимирська, 1, діючи умисно, виконуючи доручення ОСОБА_4 та інших учасників злочинної організації, до складу якої раніше входив ОСОБА_14 , з метою вчинення протиправних дій щодо останнього, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які також відбували покарання у вказаній установі.

Надалі у ніч з 31.05.2024 на 01.06.2024, діючи за попередньою змовою, виконуючи доручення ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб, переслідуючи спільний кримінальний протиправний намір, спрямований на примушення ОСОБА_14 до відмови від надання показань та надання неправдивих показань шляхом залякувань, спричинення фізичного болю через нанесення тілесних ушкоджень, а також моральних страждань через перспективу бути підданим побиттю в будь-який момент зайшли до кімнати відпочинку на території Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія № 83», розташованої за вищевказаною адресою, де ОСОБА_7 та ОСОБА_6 умисно за безпосереднім дорученням та вказівками ОСОБА_5 по черзі завдали не менш 5 ударів кулаками по тулубу ОСОБА_14 в район грудної клітин, живота, ребер та нирок. В цей же час, ОСОБА_5 , діючи за дорученням та вказівками ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб, проводив відеозйомку на мобільний телефон, з метою демонстрації ОСОБА_4 приниженого та пригніченого стану ОСОБА_14 та звіту про хід виконання протиправних дій щодо останнього, після чого також завдав декілька ударів в область грудної клітини ОСОБА_14 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою за дорученням ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб, умисно шляхом застосування фізичного насильства за вказаних обставин заподіяли ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-7 правих ребер, що спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад трьох тижнів (21 день), які згідно з п.п. 2.2.1.«а», «б», «в», 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.

Водночас ОСОБА_4 , діючи умисно як організатор, перебуваючи під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, за допомогою телефону через відеозв`язок спостерігав за застосуванням фізичного насильства щодо ОСОБА_14 та контролював хід виконання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше обумовлених кримінально протиправних дій.

Після заподіяння вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 надав ОСОБА_14 мобільний телефон, за допомогою якого ОСОБА_4 , перебуваючи під вартою в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, вказав ОСОБА_14 , що в разі невиконання вимог щодо відмови від давання показань, він й надалі буде піддаватись насильству. У подальшому ОСОБА_5 та інші залишили ОСОБА_14 в безпорадному стані.

Разом з цим усвідомлення того, що самостійно ОСОБА_14 не може нічого протиставити своїм кривдникам, які здатні діяти злагоджено та спільно, їх суттєву фізичну перевагу, перебуваючи під постійною їх увагою в замкнутому просторі (території установи виконання покарань), а також розуміючи те, що в разі надання ним правдивих показань він буде підданий повторним побиттям, а завдяки певному неформальному авторитету ОСОБА_5 серед засуджених можливо очікувати підступних та протиправних дій інших осіб, що утримуються в згаданій установі, створило в останнього тривале (до часу звільнення з установи виконання покарань 22.06.2024) моральне страждання у вигляді постійно пригніченого, тривожного стану, що обумовлений побоюваннями за власне життя, здоров`я, честь та гідність, а також постійним очікуванням бути підданим катуванню в різних формах без можливості очікувати на допомогу від інших осіб, що утримуються в установі.

Таким чином, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпочато (організовано) ОСОБА_4 в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 11, тобто на території в Хаджибейського району м. Одеси, що, відповідно до адміністративно-територіального розподілу, є територією Хаджибейського районного суду м. Одеси, проте вчинялось ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на території ДУ «Південноукраїнська виправна колонія № 83» за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, селище Костянтинівка, вул. Володимирська, 1, яка відноситься до територіальної юрисдикції Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Таким чином, наявні підстави вважати, що дане кримінальне провадження може бути підсудною як Хаджибейському районному суду м. Одеси, так і Арбузинському районному суду Миколаївської області.

Отже, з огляду на вимоги п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, з метою усунення сумнівів у сторін кримінального провадження, недопущенням порушення територіальної підсудності, суд приходить до висновку про необхідність направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001035 від 22.09.2025 за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 127, ч.3 ст. 27 ч .2 ст. 28 ст. 386 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 28 ст. 386 КК України, до Одеського апеляційного суду для звернення з поданням до Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів (для вирішення питання про його передачу за підсудністю).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 34, 314, 615 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Направити обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 0001035 від 22.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 127, ч.3 ст. 27 ч .2 ст. 28 ст. 386 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч.2 ст. 28 ст. 386 КК України, до Одеського апеляційного суду для звернення з поданням до Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1