Справа № 466/7166/24
Провадження № 1-кп/466/355/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000661 від 08.05.2024 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, розлученого, з освітою середньою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого ,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,-

у с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 07.05.2024 р. біля 05 год. 40 хв., перебуваючи за адресою м. Львів, вул.Леонтовича 9, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, із підвіконника будинку вказаного будинку викрав ранець червоного кольору з написом «Deuter», який матеріальної цінності не становить, а також майно, яке в ньому було, а саме: планшет марки «Samsung» сірого кольору, з наліпкою, на якій зазначений ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 17 549, 90 грн, картку платника податків видану на ім`я ОСОБА_5 , посвідчення водія Королівства Тайланду видане на ім`я « ОСОБА_6 », 5-ть банківських карток, виданих на ім`я потерпілого ОСОБА_5 . Надалі вказане майно, зберігав за своїм місцем проживання. Зазначеними вище незаконними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 17 549 гривень 90 копійок.

Крім цього, ОСОБА_4 07.05.2024 року приблизно о 05 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: місто Львів, вулиця Леонтовича, З, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, таємно, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів банківською картою для виплат «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , банківською карткою «Monobank» № НОМЕР_3 , банківською карткою «Bangkok bank» № НОМЕР_4 , банківською карткою «ПриватБанк» № НОМЕР_5 та банківською карткою «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , які видані на ім`я ОСОБА_5 , та які за функціональним призначенням, як засіб доступу до банківських рахунків, є різновидом офіційного документу (що випливає із Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001, «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року) з метою подальшого незаконного використання цих банківських карт, шляхом зняття з них грошових коштів, які належать ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_4 07.05.2024, близько 07:05 год., маючи при собі викрадену банківську карту № НОМЕР_2 банку АТ КБ «Приватбанк», видану на ім`я ОСОБА_5 , на якій зберігались кошти потерпілого, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, прибув у магазин «Mini Market», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 57, та скориставшись безпаролевим розрахунком, через систему «PAYPASS» на терміналі каси, шляхом придбання собі продуктів харчування, та алкогольних напоїв, таємно, повторно викрав з банківської картки грошові кошти в сумі 2 942 грн. 00 коп., а придбаним товаром розпорядився на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_4 07.05.2024, близько 07:55 год., маючи при собі викрадену банківську карту № НОМЕР_2 банку АТ КБ «Приватбанк», видану на ім`я ОСОБА_5 , на якій зберігались кошти потерпілого, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, прибув у магазин «Близенько», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 45, та скориставшись безпаролевим розрахунком через систему «PAYPASS» на терміналі каси, шляхом придбання собі продуктів харчування, таємно, повторно викрав з банківської картки грошові кошти в сумі 411 грн. 12 коп

Окрім цього, ОСОБА_4 07.05.2024 близько 08:00 год., маючи при собі викрадену банківську карту № НОМЕР_2 банку АТ КБ «Приватбанк», видану на ім`я ОСОБА_5 , на якій зберігались кошти потерпілого, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, прибув у магазин «Євро секонд-хенд», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 45 та скориставшись безпаролевим розрахунком через систему «PAYPASS» на терміналі каси, шляхом придбання собі одягу таємно, повторно викрав з банківської картки грошові кошти в сумі 639 грн. 86 коп., а придбаним товаром розпорядився на власний розсуд.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні інкримінованих злочинів визнав повністю та суду пояснив, що 07.05.2024 р., перебуваючи біля будинку №9 на вул. Леонтовича у м.Львові, зауважив на підвіконнику наплічник. Оскільки поряд нікого не було, у нього виник умисел його викрасти. Окрім іншого майна, яке було у наплічнику, він знайшов банківську картку, якою розраховувався в різних магазинах. У вчиненому розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, обмежився допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих матеріалів.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.357 КК України, оскільки він вчинив викрадення офіційних документів з корисливих мотивів, та за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інте лектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість та обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також особу винного, який повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, вважається несудимим, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та вважає, що йому слід обрати покарання у межах санкцій статей, які йому інкриміновані, за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу.

Враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, відсутність майнових претензій від потерпілого, суд вважає за можливе при обранні покарання у виді позбавлення волі, застосувати ст.75 КК України; покарання у виді штрафу виконувати окремо.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, про що зазначити в резолютивній частині цього вироку.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

-систематично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця перебування;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-здати уповноваженому органу свій паспорт чи інший документ, що дає право на виїзд за кордон.

-за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п`ятсот десять) гривень.

Покарання у виді штрафу слід виконувати окремо.

Речові докази:

- планшет марки «Samsung», картки платника податків, банківські картки, посвідчення водія, які згідно розписки від 21.05.2024 року повернуто ОСОБА_7 -повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

- куртку чорного кольору та штани джинсові- повернути ОСОБА_4 ;

- DVD-R диск, на якому знаходиться відеозапис із камер відео спостереження- залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя ОСОБА_1