Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. Франчук
Номер провадження №11-кп/4805/1027/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2026 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2026 року.

Суд дійшов висновку, що про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України свідчить те, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. За вказаних обставин, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати всебічному, повному встановленню обставин вчинених кримінальних правопорушень, може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зазначає, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не наведено, а судом не встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник звертає увагу апеляційного суду, що ОСОБА_5 перебуває під вартою більше двох років.

Стверджує, що ОСОБА_5 має роботу та позитивно характеризується за місцем проживання.

Вказує, що обвинувачений зацікавлений в об`єктивному розгляді справи.

Також, зазначає, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду.

Наголошує, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже допитані та не могли згадати, які дії щодо них вчиняв ОСОБА_5 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 подав заяву про злочин через 9 місяців після події.

Стверджує, що застава визначена у мінімальному розмірі зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження № 0000247 від 29.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону в повному обсязі.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК, одне з яких яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинені проти власності та проти авторитету органів державної влади, міра покарання, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати всебічному, повному встановленню обставин вчинених кримінальних правопорушень, може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 .

Доводи сторони захисту про те, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже допитані та не змогли згадати, які дії щодо них вчиняв ОСОБА_5 , а тому і обвинувачення в цій частині є необґрунтованим є неспроможними, оскільки він має статус обвинуваченого і стосовно нього здійснюється розгляд кримінального провадження по суті пред`явлено йому обвинувачення, а тому лише суд першої інстанції провівши дослідження усіх доказів вправі надавати їм оцінку та вирішувати чи доведена вина особи у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Судом враховано, крім тяжкості злочину та можливості призначення суворого покарання, в разі визнання ОСОБА_5 винним, також обставини вчинення кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, в якій він виступав в якості виконавця, кількість обвинувачених, відсутністю у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні опору працівникам правоохоронних органів, при виконанні ними службових обов`язків та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що може свідчити про підвищену суспільну небезпеку особи, відсутність самоконтролю, зневагу та свідоме ігнорування існуючих норм поведінки, авторитету органів влади, а відповідно і до процесуальних обов`язків, які повинен забезпечити запобіжний захід.

Твердження захисника, що ОСОБА_5 має роботу та позитивно характеризується за місцем проживання є неспроможними, оскільки це його стримало від протиправної поведінки відповідно до обвинувального акта.

Також, апеляційний суд бере до уваги, що у даному кримінальному провадженні на даний не допитані свідки, в тому числі які можуть вказати на причетність ОСОБА_5 до вимагання грошових коштів поєднаного із застосуванням насильства.

Тривале досудове розслідування та судовий розгляд обмовлене складністю кримінального провадження, кількістю обвинувачених, потерпілих, свідків.

Доводи захисника ОСОБА_6 щодо визначення обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі, який на його думку зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а саме вимаганні грошових коштів поєднаному із застосуванням насильства, опорі працівникам поліції шляхом насильства та погрози застосування такого насильства, заподіянні працівнику правоохоронних органів побоїв апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про неможливість на даний час у застосуванні застави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: