ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3132/25 Справа № 202/4285/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника ТОВ ЕКСПРЕС ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСПРЕС - адвоката ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Німеччини, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,-

на підставі угоди про визнання винуватості визнано винною та засудженоза ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено її з-під варти в залі суду.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Особа 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Воронезька, 4, приблизно у 2020 році (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) запропонувала ОСОБА_8 підписати ряд документів. У свою чергу ОСОБА_8 погодилась на пропозицію Особи 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) підписати ряд таких документів. Такі документи у подальшому стали підставою для відкриття справи про банкрутство у Господарському суді Дніпропетровської області ТОВ «ЕКСПРЕС» (код 24608433).

З цією метою на виконання злочинного умислу щодо створення фіктивної заборгованості створені фіктивні договори позики без номеру від 11.11.2015, 05.10.2015, 09.12.2015, 14.01.2016, 08.02.2016, 16.03.2016 та 05.04.2016 та договори поруки від 11.11.2015, 05.10.2015, 09.12.2012, 14.01.2016, 08.02.2016,16.03.2016 та 05.04.2016 на загальну суму 3 400 000,00 грн., у яких ТОВ «Експрес» в особі директора Особи 2 ( матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) дати коли Особа 2 був уповноваженим директором ТОВ «Експрес», виступило поручителем по борговим зобов`язанням ОСОБА_10 як позичальником.

У подальшому, на виконання вказівки Особи 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), ОСОБА_8 підписала договори відступлення права вимоги №01-10/18 від 01.10.2018, №02-11/18 від 02.11.2018, №28-11/18 від 28.11.2018, №11-12/18 від 11.12.2018, №21-01/19 від 21.01.2019 та №25-02/19 від 25.02.2019 за якими ОСОБА_8 отримала одноосібне право вимагати з ОСОБА_10 та ТОВ «Експрес» як поручителя коштів на загальну суму 3 400 000,00 грн.

У подальшому, на підставі підроблених вище вказаних договорів позики та договорів поруки на ім`я ОСОБА_8 без реального звернення ОСОБА_8 до Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» від 11.03.2019 було виготовлено рішення у справі № 11/03/2019 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_10 та ТОВ «Експрес» про солідарне стягнення заборгованості, за яким позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ТОВ «Експрес» на користь ОСОБА_8 заборгованість у загальному розмірі 3 400 000,00 грн., а саме по фіктивним договорами позики та поруки від 11.11.2015 на суму 490 000,00 грн., від 05.10.2015 на суму 480 000,00 грн., від 09.12.2015 на суму 490 000,00 грн., від 14.01.2016 на суму 480 000,00 грн., від 08.02.2016 на суму 490 000,00 грн., від 16.03.2016 на суму 490 000,00 грн. та від 05.04.2016 на суму 480 000,00 грн.

У подальшому, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20.03.2020 по справі №803/19/20 задоволено заяву ОСОБА_8 та видано виконавчі листи про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду «Південно-Східний Міжрегіональний» від 11.03.2019 у справі №803/19/20. Виконавчий лист був виданий 07.08.2020.

15.03.2021 ОСОБА_8 на виконання вказівки Особи 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) підписала заяву про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця ОСОБА_11 .

У свою чергу, ОСОБА_11 15.03.2021 відкрито виконавче провадження за №64834278 про стягнення з ТОВ «Експерс» на користь ОСОБА_8 заборгованості у загальному розмірі 3 400 000,00 грн.

Того ж дня, 15.03.2021 ОСОБА_11 виніс постанову про арешт коштів боржника ТОВ «Експрес» у АТ «Райффайзен Банк Аваль» на рахунок UA6208321, на якому знаходились кошти у розмірі 3 740 579, 00 грн.

07.05.2021 ОСОБА_8 на виконання вказівки Особи 1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження) підписала заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Експрес» до Господарського суду Дніпропетровської області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_8 21.05.2021 Господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/4709/21 винесено ухвалу про відкриття банкрутства ТОВ «Експрес».

Крім того, вказаним рішенням визнано грошові вимоги ОСОБА_8 у розмірі 76 700,00 грн. (судовий збір та авансування винагороди арбітражного керуючого) - 1 черга задоволення, 3 350 988,31- грн. (основний борг) - 4 черга задоволення вимог кредиторів та призначено розпорядником майна ТОВ «Експрес» арбітражного керуючого Особу3 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), свідоцтво № 689 від 25.04.2013.

У свою чергу, ОСОБА_11 на підставі вище зазначеної ухвали 01.06.2021, зупинене виконавче провадження за №64834278 про стягнення з ТОВ «Експрес» на користь ОСОБА_8 заборгованості у загальному розмірі 3 400 000,00 грн.

Підроблення ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб вище вказаних офіційних документів, які були використанні іншою особою, спричинили наслідки правового характеру, у вигляді визнання Господарським судом Дніпропетровської області фактично неіснуючих грошових вимог.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст. 358 КК, як підроблення офіційного документа особою, яка має право посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його іншою особою, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі представник ТОВ ЕКСПРЕС - адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування посилається на те, що 13.02.2023 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру за ч.2 ст.27, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.ч.2,4 ст.358 КК у кримінальному провадженні №0000081 від 01.09.2022.

08.03.2023 постановою прокурора матеріали відносно підозрюваної ОСОБА_8 були виділені з кримінального провадження №0000081 від 01.09.2022 в окреме кримінальне провадження №0000280 від 08.03.2023, в якому і було ухвалено оскаржуваний вирок.

Того-ж дня, тобто 08.03.2023, між прокурором та обвинуваченою було укладено угоду про визнання винуватості, яку 15.03.2023 було затверджено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Виходячи з обставин, встановлених оскаржуваним вироком суду вбачається, що обвинувачена та група осіб вчинили злочинні дії (внесення недостовірних відомостей до офіційних документів) направлені на створення та отримання права грошових вимог до ТОВ ЕКСПРЕС.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 січня 2019 року (справа №439/397/17) та положень ч.1 ст.55 КПК, потерпілим у кримінальному провадженні №0000280 від 08.03.2023 є юридична особа ТОВ ЕКСПРЕС та фізичні особи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

При цьому, у кримінальному провадженні №0000081 від 01.09.2022, тобто в провадженні з якого були виділені матеріали кримінального провадження №0000280 від 08.03.2023 щодо обвинуваченої ОСОБА_8 громадянку України ОСОБА_12 вже було визнано потерпілою за її заявою та вручено їй пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілої.

Тобто на момент виділення матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , укладення з нею угоди та ухвалення оскаржуваного вироку, у кримінальному провадженні вже була потерпіла сторона, яка мала відповідний процесуальний статус.

Разом з тим, зі змісту обвинувального акту у кримінальному ж провадженні №0000280 від 08.03.2023 вбачається, що ОСОБА_8 вчинила дії (підписала договори позики, відступлення права вимоги, поручительства) направлені на заволодіння грошовими коштами ТОВ ЕКСПРЕС, зокрема, набула права грошових вимог до ТОВ ЕКСПРЕС на підставі документів, які містили недостовірні відомості, а отже завдала шкоди законним правам та інтересам ТОВ ЕКСПРЕС, яке фактично є потерпілим у кримінальному провадження №0000280 від 08.03.2023.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження №0000280 від 08.03.2023 та змісту обвинувального акту вбачається, що потерпілі ТОВ ЕКСПРЕС та фізичні особи ОСОБА_12 , ОСОБА_13 своєї згоди на укладення угоди з обвинуваченою ОСОБА_8 прокурору та суду не надавали.

Таким чином прокурор, всупереч вимогам п.3 ч.4 ст.469 КПК уклав угоду з обвинуваченою ОСОБА_8 без отримання від потерпілих письмової згоди на укладення такої угоди, а суд першої інстанції, в свою чергу, не дослідив вказані обставини та не перевірив угоду на відповідність вимогам КПК в частині дотримання прокурором вимог п.3 ч.4 ст.469 КПК, чим порушив права та інтереси потерпілих, яким була завдана шкода кримінальним правопорушенням. Наведені твердження узгоджуються з правовою позицією ККС ВС, викладеною у постанові від 07.04.2020 року (справа №761/13021/19).

Окрім того, судом першої інстанції було проведено розгляд без повідомлення потерпілих, що є обов`язковою умовою відповідно до ч.2 ст.474 КПК, та свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене представник ТОВ ЕКСПРЕС - ОСОБА_7 просить апеляційний суд вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ТОВ ЕКСПРЕС - ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, просив скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, думку обвинуваченої та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника ТОВ ЕКСПРЕС, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 92 КПК, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею 394 КПК не врегульовано питання оскарження вироку на підставі угоди, якщо ним порушуються права іншої особи, яка не є учасником даного кримінального провадження, а тому суд, вирішуючи питання захисту порушених прав такої особи, повинен звертатися до загальних норм кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, до яких відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року (справа №5-347кс15) відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 КПК України. Суд зазначив, що окрім норм статті 7, частини шостої статті 9, частини першої та другої статті24, частини четвертої статті 394 КПК, які призначені гарантувати доступ до правосуддя, цей основоположний принцип верховенства права гарантує Конституція України (частина друга статті 55, пункт 8 частини третьої статті 129).

Поняття забезпечення права за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття право, яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого права, ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК України, кореспондується із положеннями статті 24 КПК України й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та офіційного тлумачення відповідних правових норм, наведеного в рішенні КС від 25.04.2012 №11-рп/2012, право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією основними засадами, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій. Однією з таких засад є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Перегляд судових рішень судом вищого рівня гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини та громадянина.

Із змісту оскаржуваного вироку Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_8 вчинила дії (підписала договори позики, відступлення права вимоги, поручительства) направлені на заволодіння грошовими коштами ТОВ ЕКСПРЕС, зокрема, набула права грошових вимог до ТОВ ЕКСПРЕС на підставі документів, які місили недостовірні відомості, а отже завдала шкоди законним правам та інтересам ТОВ ЕКСПРЕС.

Отже, у вироку суду констатовано, що незаконні дії ОСОБА_8 безпосередньо стосуються прав та інтересів ТОВ «ЕКСПРЕС».

Проте суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував процесуальний статус ТОВ ЕКСПРЕС, як потерпілого у кримінальному провадженні, відповідно до приписів ст.55 КПК, та що прийняте рішення безпосередньо стосується його прав та інтересів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частина 2 цієї статті передбачає, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Лише таким процесуальним рішенням слідчого чи прокурора припиняється статус потерпілої особи, яка подала заяву про злочин щодо неї, під час якого їй заподіяно моральної, фізичної або майнової шкоди.

Указане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 20 травня 2020 року (справа №539/3185/17), 15 вересня 2021 року (справа №757/1762/21), 21 грудня 2021 року (справа №264/5209/20).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження 13.02.2023 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру за ч.2 ст.27, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.ч.2,4 ст.358 КК у кримінальному провадженні №0000081 від 31.08.2022 (а.с.53-54).

Згідно заяви про залучення до провадження у якості потерпілого від 09.09.2022 року (а.с.126) ОСОБА_12 , як власника ТОВ ЕКСПРЕС, визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0000081 та вручено їй пам`ятку про права та обов`язки (а.с.127-129).

08.03.2023 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.3 ст.358 КК в рамках кримінального провадження № 0000081 від 31.08.2022 (а.с.60-63).

08.03.2023 постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Управлінням нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 виділено з кримінального провадження № 0000081 матеріали відносно підозрюваної ОСОБА_8 за фактом вчинення групою осіб на території Дніпропетровської області шахрайських дій відносно ТОВ ЕКСПРЕС за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.ч.1,2 ст.255, ч.3 ст.209, ч.4 ст.358, ч.ч.2,4 ст.258 КК, в окреме кримінальне провадження №0000280 (а.с.130-131).

Того-ж дня, тобто 08.03.2023, між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_8 було укладено угоду про визнання винуватості (а.с.6-12), яку 13.03.2023 було затверджено вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Тобто до 08 березня 2023 року кримінальне провадження № 0000081 від 31.08.2022 здійснювалось за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.ч.2,4 ст.358 КК, і лише в цей день були виділені матеріали кримінального провадження №0000280 щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , якій було повідомлено про зміну повідомленої підозри за ч.3 ст.358 КК, укладено угоду між прокурором та підозрюваною, а справу з обвинувальним актом для затвердження угоди про визнання винуватості направлено до суду.

Натомість, у кримінальному провадженні № 0000081 від 31.08.2022 вмотивованої постанови в порядку ч. 5 ст. 55 КПК про відмову у визнанні потерпілою слідчий або прокурор не виносили.

Таким чином висновки суду першої інстанції про затвердження угоди від 08 березня 2023 року про визнання винуватості укладеної між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Управлінням нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_8 без згоди потерпілої сторони не свідчить про те, що ТОВ ЕКСПРЕС в особі ОСОБА_12 втратила статус потерпілої, який отримала згідно з вимогами закону, а саме приписами ч.1 ст. 55 КПК.

При цьому, слід також взяти до уваги, що згідно вимог абзацу 2 п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у випадку надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними такої угоди.

У своїй апеляційній скарзі представник ТОВ «ЕКСПРЕС» - ОСОБА_7 наполягає, що таку згоду потерпілі (юридична особа ТОВ «ЕКСПРЕС» та фізичні особи ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) не давали, хоча злочинним діями обвинуваченої ОСОБА_8 ТОВ «ЕКСПРЕС» завдано майнової шкоди, а рішення суду першої інстанції обмежило право ТОВ «ЕКСПРЕС» на доступ до правосуддя. Судом першої інстанції не надано оцінки вказаним фактам, що ТОВ «ЕКСПРЕС» згадується у обвинувальному акті неодноразово, що обвинувачена ОСОБА_8 та особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вчинили злочинні дії, направлені на створення та отримання права грошових вимог до ТОВ ЕКСПРЕС.

З врахуванням викладеного очевидним є те, що ТОВ «ЕКСПРЕС» хоча і не є особою, з якою було досягнуто угоду у кримінальному провадженні, проте даний вирок у кримінальному провадженні стосується його прав, свобод та інтересів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 , не звернув уваги на вищенаведені обставини та припустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим висновки суду першої інстанції про затвердження угоди від 08 березня 2023 року про визнання винуватості, укладеної між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Управлінням нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваною ОСОБА_8 , не можна визнати обґрунтованими, оскільки зібрані на досудовому слідстві докази стороною обвинувачення суду не надавалися, до матеріалів справи не було долучено жодних доказів, тому відповідно судом першої інстанції при постановлені вироку на підставі угоди такі докази не перевірялися та не досліджувалися.

Допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржений вирок підлягає скасуванню із призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Водночас, згідно з положеннями ч.2 ст.415 КПК, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Проте, під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, які стали підставою для скасування вироку суду, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСПРЕС - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2023 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.3 ст.358 КК скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_8 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4