УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 401/1148/24

провадження № 51-3269 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень та встановлені судами обставини

Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна. ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_6 та ОСОБА_5 винуватими у заволодінні чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Як встановив місцевий суд, 04 лютого 2024 року близько 22:30 год, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_6 , де разом вживали алкогольні напої.

У цей час у ОСОБА_6 виник прямий злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння грошовими коштами та майном в умовах воєнного стану, які належали ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою полегшення своїх злочинних дій, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 спільно заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 , на що останній одразу погодився та дав свою добровільну згоду, тим самим вступив у злочинну змову з ОСОБА_6 , направлену на відкрите заволодіння майном ОСОБА_7 в умовах воєнного стану групою осіб.

Того ж дня близько 23:00 год, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 прибули до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке огороджено парканом.

Усвідомлюючи, що у вказаному домоволодінні мешкає чоловік похилого віку, який не зможе чинити їм активний опір, ОСОБА_6 одягнув медичну маску на обличчя, шкіряні рукавички на руки та узяв дерев`яну палицю, яку заздалегідь приніс із собою задля полегшення вчинення злочину. Надалі, ОСОБА_6 переліз через паркан, яким була огороджена територія домоволодіння АДРЕСА_2 , тим самим незаконно проник на його територію, та відчинив зсередини вхідну хвіртку, через яку ОСОБА_5 зайшов, тобто незаконно проник на територію зазначеного домоволодіння, яке є сховищем, та на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшли до вхідних дверей житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, де ОСОБА_6 вдарив руками по вхідних дверях вищевказаного будинку. Від застосування руками фізичної сили, гак на який зсередини були закриті двері, відлетів, а двері відчинилися. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 через них незаконно проникли у зазначене житло.

У цей час ОСОБА_7 , який перебував в одній з кімнат вказаного домоволодіння та спав, почувши удар у двері, прокинувся та намагався піднятися з ліжка.

ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , підбіг до потерпілого та почав наносити потужні удари дерев`яною палицею по голові та тулубу ОСОБА_7 , після чого став вимагати від потерпілого інформацію про місце знаходження у будинку цінних речей, зокрема грошових коштів та виробів із золота, якими вони спільно з ОСОБА_5 хотіли заволодіти.

ОСОБА_5 , у свою чергу діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні вказаного будинку, спостерігав за обстановкою, в тому числі й на вулиці, з метою повідомлення ОСОБА_6 у разі появи небезпеки бути викритими на місці вчинення злочину. В подальшому останні спільно оглядали приміщення будинку з метою виявлення місця зберігання грошових коштів.

Враховуючи фізичну перевагу ОСОБА_6 , отримані тілесні ушкодження, ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя та здоров`я, був вимушений надати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 000 грн.

Отримавши від потерпілого грошові кошти в сумі 1 000 грн, ОСОБА_6 продовжив наносити останньому удари палицею та кулаками обох рук по тілу та голові, вимагаючи більше грошових коштів, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 втратив свідомість.

У результаті нанесених ОСОБА_6 ударів, потерпілому ОСОБА_7 були спричинені наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку, з наявністю забійної рани на волосяній частині голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововиливів та саден на тілі та кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Скориставшись тим, що після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 перебуває у безпорадному стані, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 обшукали вказаний житловий будинок, виявили у серванті однієї з кімнат грошові кошти потерпілого в сумі 50 000 грн., якими спільно незаконно заволоділи.

Утримуючи грошові кошти потерпілого ОСОБА_7 при собі, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, коштами розпорядилися на власний розсуд, заподіявши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та матеріальну шкоду у сумі 51 000 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_5 у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, а докази, які були досліджені судом та на які суд посилався не доводять причетності саме ОСОБА_5 до вказаного правопорушення.

Також сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_5 не мав умислу на вчинення розбою. Між ним та ОСОБА_6 була лише домовленість зайти до знайомого на ім`я ОСОБА_8 , який проживає в будинку АДРЕСА_3 , що розташований неподалік від будинку потерпілого. Рішення щодо вчинення злочину ОСОБА_6 прийняв сам та здійснював напад на потерпілого одноособово, тобто без будь-яких пособницьких дій з боку ОСОБА_5 , про що вказував у судовому засіданні. При цьому, про необізнаність ОСОБА_5 вказує те, що він ніяким чином не готувався до вчинення злочину, не приховував своє обличчя, не надягав перчатки, грошей у потерпілого не вимагав, ударів йому не наносив, а навпаки намагався надати йому медичну допомогу. Більше того, за своїм станом здоров`я не міг вчиняти напад на потерпілого з метою заволодіння чужим майном. Вказує, що суд першої інстанції, надаючи оцінку доказам сторони обвинувачення порушив вимоги ст. 94 КПК.

Порушення, допущені місцевим судом, не були усуненні апеляційним судом, а судовий розгляду у цьому суді проведено із суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Апеляційний суд своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винності засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину. У зв`язку з цим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1 - 3 ч. 1 ст. 368 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, які за ст. 91 КПК підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує твердження слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки діяння.

Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 187 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, що 04 лютого 2024 року близько 23:45 год їй зателефонував батько і повідомив, що у будинок увірвались люди, які його побили і забрали гроші. Вона приїхала до будинку батька, він був побитий, йому медичні працівники надали першу медичну допомогу і забрали до лікарні. У будинку на столі лежала дерев`яна палиця розламана на дві частини, на підлозі та дверях була кров. Батько повідомив, що було двоє чоловіків: молодший і старший. Бив молодший, а старший стояв у коридорі і виглядав по вікнах. Після побиття батько віддав 1 000 грн, але молодший наполягав щоб ще дав грошей, батько втратив свідомість. Коли прийшов до тями, то в будинку нікого не було, зникли гроші в сумі 50 000 грн. Одного з нападників, старшого, батько раніше бачив у сусіда на ім`я ОСОБА_8 , який проживав в будинку АДРЕСА_3 .

Також суд дослідив відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_7 , проведеного в порядку ст. 225 КПК (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), з показань якого встановлено, що ввечері 04 лютого 2024 року потерпілий прокинувся від шуму в будинку та побачив невідомого чоловіка, який сказав, що йому потрібні гроші, почав бити палицею по спині, ногах, руках, всьому тілу. Він просив припинити побиття, але хлопець вимагав гроші і золото. Встав з ліжка і пішов в іншу кімнату, щоб дати нападнику 1 000 грн. Світло в будинок потрапляло з вулиці, тому побачив в коридорі ще одного чоловіка (старшого за віком), який нічого не робив. Молодшому нападнику віддав 1 000 грн, після чого відчув удар по голові від якого впав і втратив свідомість. Уточив, що старший за віком нападник будь-яких дій щодо нього не вчиняв та не реагував на його побиття молодшим, лише дивився у вікна, спостерігав, що відбувається на вулиці. За фотознімками впізнав обох нападників.

Крім того, визнаючи ОСОБА_5 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення місцевий суд послався на фактичні дані, які містяться, зокрема у:

- протоколі огляду місця події від 05 лютого 2024 року, згідно з яким огляд проведено в період часу з 00:50 год по 02:35 год, місцем огляду є домоволодіння АДРЕСА_2 . За результатами огляду вилучено змиви речовини бурого кольору, слід рукавички з поверхні міжкімнатних дверей, три сліди папілярних візерунків, дерев`яна палиця розламана на дві частини, металева палиця;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 05 лютого 2024 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу, зображену на фото № 1, як одного з тих, які близько 23:00 год 04 лютого 2024 року вчинили відносно нього розбійний напад. Довідка до протоколу: на фотознімку під № 1 зображено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 05 лютого 2024 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу, зображену на фото № 3, як одного з тих, які близько 23:20 год 04 лютого 2024 року вчинили відносно нього розбійний напад. Довідка до протоколу: на фотознімку під № 3 зображено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 06 лютого 2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , з якого встановлено, що 04 лютого 2024 року близько 21:00 год ОСОБА_5 зустрів ОСОБА_6 біля автомобільної заправки по вул. Миру та разом пішли до домоволодіння АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_10 повідомив, що там йому винні гроші. Тіхоміров переліз через паркан та зсередини відчинив хвіртку через яку ОСОБА_11 зайшов на територію домоволодіння. ОСОБА_12 вирвав вхідні двері та зайшов в приміщення будинку. Почувши звуки з приміщення будинку, ОСОБА_11 зайшов до будинку, де побачив чоловіка з розбитою головою, якому допоміг. ОСОБА_10 в цей час вимагав грошові кошти. У подальшому чоловік пішов віддавати кошти з іншої кімнати, які ОСОБА_10 вихватив. З вказаних грошових коштів, ОСОБА_10 дав ОСОБА_11 500 грн та придбав цигарки на заправці;

- протоколі перегляду відеозапису слідчого експерименту від 06 лютого 2024 року ДВД-Р диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 , який переглянуто під час судового розгляду та з якого встановлено наступне, що 04 лютого 2024 року близько 21:00 год разом з ОСОБА_6 ОСОБА_5 йшов по вул. Миру. ОСОБА_6 сказав, що йому необхідно зайти в гості, де йому винні гроші. Підійшовши до домоволодіння потерпілого, ОСОБА_10 переліз через паркан та відчинив хвіртку, він зайшов на територію домоволодіння та стояв біля входу. Почувши шум з будинку, зайшов в середину, де на підлозі побачив чоловіка в крові. Підійшов до потерпілого, якому витер кров та допоміг встати. В цей час ОСОБА_10 шукав гроші в іншій кімнаті. Знайшовши гроші, разом з ОСОБА_10 вийшов з будинку. По дорозі ОСОБА_10 дав йому 500 грн та купив цигарки. Тілесні ушкодження потерпілому він не спричиняв та не вимагав гроші, з ОСОБА_10 пішов лише на його прохання, оскільки не був обізнаний з його намірами. Отримані гроші від ОСОБА_10 віддав в якості боргу сусідці;

- висновку експерта № 63 від 11 квітня 2024 року, відповідно до якого, у ОСОБА_7 на момент звертання за медичною допомогою малась: внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку, з наявністю забійної рани на волосяній частині голови. Ці ушкодження виникли від дії тупого твердого пердмету вірогідніше всього, враховуючи обставини справи, дерев`яною палицею. Також, в медичній документації вказано про наявність крововиливів та садин на тілі та кінцівках, розмір, кількість, форми ушкоджень не вказані. По ступеню тяжкості внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку з забійною раною відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Всі інші ушкодження як у сукупності так і окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Давність спричинення ушкоджень відповідають строку вказаному у постанові. Вищеописані ушкодження могли бути спричинені руками чи взутими ногами людини;

- протоколі проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 21 березня 2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 ДВД-Р диск з відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21 березня 2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 . З переглянутого судом відеозапису встановлено, що 04 лютого 2024 року під час спільного вживання алкогольних напоїв в приміщенні квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом вирішили заволодіти грошовими коштами потерпілого, у зв`язку з чим вдвох пішли до домоволодіння АДРЕСА_2 . Виходячи з під`їзду, ОСОБА_6 взяв із собою палицю, ніби для відлякування собак. Прийшовши до домоволодіння потерпілого, ОСОБА_6 вдягнув медичну маску на обличчя та переліз через паркан, відчинив замок на хвіртці, через яку зайшов ОСОБА_5 . Застосувавши фізичну силу відчинив вхідні двері в будинок та разом з ОСОБА_5 зайшли в приміщення, де в одній з кімнат він побачив потерпілого, від якого почав вимагати грошові кошти, ОСОБА_5 був поруч та шукав грошові кошти. Потерпілий встав та з одягу, який висів на стіні, дістав 1 000 грн. Потерпілий йшов попереду, якимсь чином він зіштовхнувся з потерпілим, який об дверний отвір вдарився, розбив голову і впав. У руках була дерев`яна палиця, але її не використовував, у потерпілого забрав гроші. Після чого вийшли з ОСОБА_5 на вулицю, де віддав йому частину грошових коштів (7-8 купюр по 500 грн). Вказані показання обвинуваченим надані на місці вчинення кримінального правопорушення;

- інших письмових доказах, зміст який наведено у вироку.

Таким чином, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а дії кожного з них слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Виконуючи законодавчі положення, суд першої інстанції також допитав ОСОБА_5 , який розповів свою версію подій. Зокрема стверджував, що 04 лютого 2024 року близько 16:00 год разом з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої у нього вдома. Через деякий час ОСОБА_6 пішов. Близько 21.00 год він пішов до автозаправочної станції по вул. Миру з метою придбати цигарки, де біля автобусної зупинки зустрів ОСОБА_6 , який запропонував піти з ним, на що він погодився. Підійшовши до домоволодіння потерпілого, ОСОБА_6 переліз через паркан та відчинив зсередини хвіртку через яку він зайшов на територію домоволодіння. Після чого, ОСОБА_6 відчинив вхідні двері та зайшов в середину будинку, він пішов за ним. Перебуваючи в коридорі побачив, що потерпілий вийшов з кімнати, ОСОБА_6 пішов йому на зустріч, між ними відбулась розмова щодо грошей. В якийсь момент ОСОБА_6 штовхнув потерпілого чи вдарив, від чого потерпілий впав, а він допоміг йому піднятися та посадив на диван. Між ОСОБА_6 і потерпілим відбулась сутичка під час якої ОСОБА_6 наніс удар палицею по голові потерпілого, від чого у нього пішла кров, тому він пішов до кухні, де взяв лід і рушник, які приклав до голови потерпілого. ОСОБА_6 забрав з рук потерпілого пакет з грошима і вони разом вийшли з будинку. Вину не визнає, оскільки змови на вчинення розбійного нападу з ОСОБА_6 у нього не було. ОСОБА_6 хоча і був в медичній масці, на руках шкіряні рукавички та мав палицю, але він не розумів, для чого вони прийшли до потерпілого. При цьому, ОСОБА_5 підтвердив, що був обізнаний, що в будинку проживає один літній чоловік. Разом з тим, він не міг запобігти вчиненню злочину ОСОБА_6 , оскільки той є фізично сильнішим. Також, він зрозумів, що рукавички, медичну маску та палицю ОСОБА_6 взяв у нього вдома вдень. Палицю, яка була розміром близько 1 метра, діаметром 4-5 см, ОСОБА_6 викинув по дорозі від будинку потерпілого до автозаправочної станції. Після скоєного він мав намір піти до поліції, але прийшовши додому через стан сп`яніння заснув.

Місцевий суд належним чином перевірив версію ОСОБА_5 про відсутність у його діях попередньої змови з ОСОБА_6 на вчинення злочину, однак критично оцінив такі показання.

Як зазначив суд, співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

У цьому провадженні, як установлено місцевим судом, під час спільного розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_6 висловив намір вчинити заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 з приміщення його будинку та запропонував ОСОБА_5 піти з ним, на що останній погодився. По дорозі ОСОБА_6 взяв із собою дерев`яну палицю, шкіряні рукавички та медичну маску. Вищеописані дії ОСОБА_6 були очевидні для ОСОБА_5 , який не зважаючи на це в нічний час доби, будучи обізнаним, що в будинку проживає літній чоловік, який має грошові кошти, добровільно пішов разом з ОСОБА_6 , тобто вчинив дії, які свідчать про намір діяти спільно з ОСОБА_6 для досягнення мети - заволодіння грошовими коштами потерпілого із застосуванням до нього насильства.

Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок, зокрема, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ретельно перевірив доводи, викладені в ній, які за своєю суттю аналогічні доводам касаційної скарги, та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, який критично оцінив позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо відсутності у його діях попередньої змови з ОСОБА_6 і розцінив це як спосіб захисту та спробу уникнути від кримінальної відповідальності, при цьому зазначив, що така позиція спростовується письмовими доказами, показаннями потерпілих, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні розбійного нападу, суд зазначив, що судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК. Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному законом, вони є логічними, послідовними та підтверджуються письмовими доказами у справі, протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду показання потерпілих були незмінними, а тому підстав їм недовіряти у суду не було.

Призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановленої санкцією ч. 4 ст. 187 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому, Суд звертає увагу, що місцевий суд, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, врахував зокрема, ступінь участі ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину.

Отже, наведені судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях висновки є належним чином умотивованими та обґрунтованими. Із такими висновками погоджується і колегія суддів. Зміст вироку та ухвали відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Посилань на порушення норм матеріального чи процесуального права, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 червня 2025 року щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3