УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000768 від 04.09.2025,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000768 від 04.09.2025.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що слідчим управлінням ГУ НП в Київській області, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000768, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.12.2023 група осіб вчинила шахрайські дії, внаслідок яких ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позбавлено права власності на належне йому майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Так представником потерпілого ОСОБА_4 до заяви надано копію договору купівлі-продажу земельної ділянка та житлового будинку від 06.12.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , іменований далі як представник «ПРОДАВЦЯ», який діє від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі довіреності, посвідченої третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Бельгія ОСОБА_6 16.08.2023 № 570/987 здійснив продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Допитаний як потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з 2011 року до кінця 2021 року він професійно грав у футбол в Українських клубах. У період професійної діяльності він отримав громадянство України та придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю приблизно 700 000 доларів США. Наприкінці 2021 року потерпілий виїхав з країни, де продовжив свою діяльність вже у Бразилії. Через деякий час, він дізнався, що його будинок, який знаходиться по зазначеній адресі незаконно було продано невідомій особі. При цьому жодних договорів на купівлю-продажу, а також довіреностей на розпорядження майном він не укладав.

Допитаний як свідок ОСОБА_8 підтвердив показання, надані ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наступне:

- 20.05.2020 відповідно до договору купівлі-продажу №953,954 від 20.05.2020 власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 ;

- 06.12.2023 право власності на вказаний будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24) зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2023 № 7635 на ОСОБА_9 .

Оглядом закордонного паспорту громадянина України та закордонного паспорта громадянина Бразилії на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що останній жодного разу не перетинав кордон з Королівством Бельгія . Згідно із закордонним паспортом Бразилії ОСОБА_4 перетинав 03.07.2022 у Республіці Парагвай.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру довіреностей (запис № 7), 11.10.2023 приватним нотаріусом ОСОБА_11 внесені відомості про те, що ОСОБА_4 видав довіреність, посвідчену Консульським відділом Посольства України в Королівстві Бельгія від 16.08.2023 №570/987 на представника ОСОБА_5 , щодо надання останньому дозволу на розпорядження майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки з Посольства України в Королівстві Бельгія від 11.09.2025 встановлено, що за 2023 рік фактів звернення до установи щодо вчинення нотаріальних дій ОСОБА_4 не виявлено. Довіреність від 16.08.2023 № 570/987 від імені ОСОБА_4 в консульському підрозділі Посольства не посвідчувалось.

Таким чином, 30.06.2025 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні будинку, за адресою: АДРЕСА_1 ,оскільки він є предметом кримінально протиправних дій.

З метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з відповідним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_3 про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, то розгляд клопотання з метою забезпечення арешту майна, в силу ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе здійснити без повідомлення власника майна.

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Зі змісту клопотання прокурора та долучених до нього матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУ НП в Київській області, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000768, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

12.09.2025 т.в.о. старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_12 винесено постанову про визнання речовим доказом у вказаному кримінальному провадженнібудинку, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки вказане нерухоме майно являється об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно ч.3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слідчий суддя зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також того, що майно, зазначене у клопотанні прокурора - цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речового доказу у даному кримінальному провадженні, є всі правові підстави для накладання арешту із забороною відчуження та розпорядження об`єктом нерухомого майна, з метою забезпечення їх збереження як речових доказів.

При цьому, відповідно до положень ч.12 ст.170 КПК України - не допускається заборона використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Підстав сумніватись в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Крім того, слідчий суддя не знаходить у висновках прокурора при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України та чогось очевидно необґрунтованого та безпідставного.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000768 від 04.09.2025, - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, а саме на будинок, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту: 24), який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 , без заборони використання житлового приміщення особами, які на законних підставах у ньому проживають.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя