Справа № 203/2628/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Центральний районний суд м.Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю заявника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м.Дніпра надійшло вищезазначене клопотання ОСОБА_3 , в якому останній просив скасувати заходи забезпечення у вигляді арешту належного йому транспортного засобу «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застосовані ухвалою слідчого судді від 24.04.2025 року у кримінальному провадженні №0001086, посилаючись на те, що на теперішній час відпала потреба в застосуванні арешту.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Слідчий в призначене судове засідання не з`явився. В наданій заяві просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що заперечує щодо повного скасування арешту.

Враховуючи вищезазначене, а також положення ст.174 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе провести розгляд клопотання по суті за відсутності слідчого.

Заслухавши заявника, перевіривши доводи, викладені в поданих заявах, а також дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001086, відомості за яким внесено до ЄРДР 17.04.2025 року з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 17.04.2025 року за участю автомобіля «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок якого водію автомобіля «ВАЗ 21053» спричинено тілесні ушкодження.

Під час огляду місця ДТП 17.04.2025 року автомобіль «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , було вилучено та постановою слідчого від 17.04.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001086.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) від 24.04.2025 року у справі №203/2628/25, провадження №1-кс/0203/1636/25, було задоволено клопотання слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області та накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування останнім.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 9 ст.100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Пунктами 5,6 ч.2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя враховує, що на теперішній час у кримінальному провадженні проведено експертизу технічного стану вилученого транспортного засобу «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що зазначено слідчим в поданій ним заяві.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час немає жодної процесуальної доцільності у забороні користування транспортним засобом, оскільки з урахуванням характеру та обставин кримінального правопорушення, проведених експертних досліджень, проведення в подальшому за необхідності слідчих дій з даним транспортним засобом можливе без позбавлення права користуватися ним власника автомобіля.

За вказаних вище обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що на теперішній час буде виправданим зняття арешту з автомобіля в частині позбавлення права користування останнім та повернення його власнику в користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу, що забезпечить збереження транспортного засобу як речового доказу та дотримання прав власника на користування майном.

В частині зняття заборони володіння та розпорядження транспортним засобом, в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки останній є речовим доказом у кримінальному провадженні та питання про подальшу долю останнього, як речового доказу, має вирішуватись у відповідності до ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.28,131,132,170,173,174,369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані згідно ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року у справі №203/2628/25, провадження №1-кс/0203/1636/2025, а саме: скасувати арешт в частині заборони користування транспортним засобом марки «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , повернувши останньому вказаний транспортний засіб в користування та на відповідальне зберігання, як речового доказу.

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1