Справа № 148/29/26
Провадження №1-кс/148/23/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Тульчин

Слідча суддя Тульчинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина клопотання слідчої Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000113, відомості про яке внесено до ЄРДР 30.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тульчин Вінницької області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю ВЧ НОМЕР_1 , -

встановив:

Слідча Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області поліції ОСОБА_4 звернулася в суд з вказаним вище клопотанням, яке погоджено з прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південого регіону ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , призваний 02.11.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1238 від 14.11.2023 солдата ОСОБА_5 , зараховано на навчання за програмою базової загальновійськової підготовки та на посаду курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , поставлено на усі види забезпечення, та на котлове забезпечення зараховано з 14.11.2023.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стані із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Крім того, цього ж дня Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені його завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучатись питати дозволу у командирів відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.

Згідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України курсант 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_5 в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, умисно, протиправно, з метою ухилення від військової служби, 26.11.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в тимчасовому місці розміщення 1 навчального батальйону, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, чим ухилився від проходження військової служби по теперішній час.

13.11.2025 в рамках кримінального провадження № 0000113 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Необхідність обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтована тим, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, та існують ризики, передбаченні ст. 177 КПК України, зокрема він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від відповідальності та уникнення покарання в разі доведеності його вини; з метою зміни показів незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інший злочин.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи репутацію підозрюваного, тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного.

- особиста порука, оскільки у ОСОБА_5 на даний час відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього в суд на першу вимогу;

- застава, оскільки у ОСОБА_5 відсутнє постійне місце роботи та необхідні кошти для цього.

- домашній арешт, враховуючи тяжкість покарання.

А тому слідча просить обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб.

У судовому засіданні слідча та прокурор клопотання підтримали в повному обсязі за обставин, викладених вище. Вважають, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому може переховуватись від суду та слідства, перебував у розшуку, може впливати на свідків, адже йому відомо їх місце проживання, вчинити інший злочин, оскільки не має постійного місця роботи та доходу. Також зазначили, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 не заперечили щодо клопотання слідчої. Однак просили визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімальному розмірі, посилаючись на те, що це є процесуальним обовязком суду.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку учасників щодо нього, дослідивши додані до клопотання докази, суд доходить наступного.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що заходами забезпечення кримінального провадження є: запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» № 14 від 19.12.2014 зазначено, що відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Крім того, з аналізу ч.2 ст. 177 КПК України вбачається, що, крім наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК, слід враховувати, що підставою застосування запобіжного заходу має бути наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» у пункті 175 зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, згідно рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На час розгляду даного клопотання органом досудового слідства ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

З досліджених в судовому засіданні доказів слідча суддя дійшла переконання, що слідчим, прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтуваність даної підозри підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: копією з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №569 від 30.12.2023 (а.п. 12-13), копією акту службового розслідування (а.п. 14-16), копією витягу з наказу № 1238 командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.11.2023 (а.п. 17), копією витягу з наказу ТВО командира ВЧ НОМЕР_2 від 10.08.2024 (а.п. 18), копією рапорту командира НОМЕР_3 навчальноїго батальйону ВЧ НОМЕР_1 від 26.11.2023 (а.п. 19), копією витягу з наказу № 342 командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.11.2023 (а.п. 20), копіями протоколів допиту свідків від 23.09.2024 (а.п. 22-23, 24-25, 26-27).

Також прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування з метою уникнення відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Наявність даного ризику підтверджується і тим, що він переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим згідно постанови слідчої від 28.11.2025 оголошено його розшук (а.п. 34-35), та згідно ухвали слідчого судді від 08.01.2026 надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу. Також ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, з якими проходив військову службу, з метою зміни ними показів.

Вказане свідчить про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу з метою запобігання вказаним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання про те, чи підлягає застосуванню до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, чи більш м`який запобіжний захід, слідчий суддя керується вимогами ст. 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках, за встановленою процедурою.

Так, за змістом ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є найбільш суворішим запобіжним заходом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Крім того, за змістом ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З огляду на вказане, з врахуванням характеру та тяжкості інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушення, існуючих ризиків, особи підозрюваного, який не має постійного місця роботи, ухилявся від органів досудового розслідування, слідча суддя не вбачає ґрунтовних підстав та можливості застосування щодо ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, як такого, що достатній для запобіганню наявним ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного слідча суддя доходить висновку про обґрунтованість клопотання слідчої про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає, що воно підлягає задоволенню.

Строк запобіжного заходу слід обчислювати з моменту затримання підозрюваного, а саме з 12:45 год. 21.01.2026, що слідує із протоколу затримання ОСОБА_5 від 21.01.2026 (а.п. 38-39).

Вирішуючи питання щодо визначення підозрюваному ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, на чому наголошувала сторона захисту, слідча суддя виходить із такого.

За змістом ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З аналізу змісту вказаних законодавчих норм слід дійти висновку, що не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України, є лише правом суду. Натомість визначення розміру застави як альтернативи найсуворішому запобіжному заходу - триманню під вартою є обовязком суду.

З огляду на викладене слідча суддя при обранні підозрюваному запобіжного заходу враховує положення ч. 3 ст. 183 КПК України та вважає необхідним визначити підозрюваному ОСОБА_5 як альтернативу - заставу в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 66 560 грн. з покладенням на нього обов`язків, передбачених пп. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

При визначення підозрюваному розміру застави, слідча суддя враховує майновий стан підозрюваного, виходить із того, що такий її розмір під загрозою її втрати утримуватиме підозрюваного від намірів та спроб порушувати покладені на нього обов`язки, при цьому не буде таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу, це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилось би на безальтернативне.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 350 КПК України, слідча суддя,-

постановила:

Клопотання задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, до 21.03.2026.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави, здатний забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків, у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 66 560 грн., після внесення якої ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

З дня внесення застави строком на два місяці покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

невиконання яких тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору, а також направити для виконання начальнику СІЗО ДУ "Вінницька установа виконання покарань № 1".

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 23.01.2026.

Слідча суддя ОСОБА_1