Справа №390/3247/25
Провадження №1-кп/390/197/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026 Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000510 від 21.10.2025, стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровоград Кіровоградської області, українець, громадянин України, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, з середньою освітою, працює за сезонними контрактами, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , достовірно знаючи вимоги законодавства України про те, що боєприпаси відносяться до предметів обмежених в обігу та не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб придбав предмети зовні схожі на корпус ручної гранати з підривачем, які незаконно, в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992, з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення і використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, які залишив зберігати при собі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_5 вищевказані предмети зовні схожі на корпус ручної гранати з підривачем поклав в карту лівих передніх дверей автомобіля марки «Ford Mоndeo», державний номерний знак НОМЕР_1 , де залишив їх зберігати до 20.10.2025.

У подальшому, о 19:23 год 20.10.2025 на ділянці автодороги Н-14 (63 км) сполученням Олександрівка - Кропивницький, що поблизу с. Сонячне Кропивницького району Кіровоградської області, працівниками поліції зупинено автомобіль марки «Ford Mоndeo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , у якому в карті лівих передніх дверей виявлено та під час огляду місця події вилучено німецьку бойову ручну осколкову гранату типу DM51A2 із підривачем типу НОМЕР_2. Вказаний бойовий припас ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

06 січня 2026 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно із цією угодою обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та погодився з прокурором щодо призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

В судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди, встановлені ст. 472 КПК України, та наслідки її невиконання.

Згідно із ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 06.01.2026 не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 06.01.2026 вимогам ст.ст. 469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно із ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

За ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

Враховуючи викладене, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 06.01.2026 між прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності його захисника ОСОБА_4 , про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з наявними в розпорядженні суду відомостями сукупний розмір підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні склав 7 131,20 грн.

У зв`язку з цим, виходячи з засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне покласти обов`язок відшкодувати вартість цих експертиз та втрачених кошів на ОСОБА_5 ..

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Підстави для продовження запобіжного заходу у суду відсутні.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 06 січня 2026 року про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_5 та прокурором Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 визнати винним за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одну) грн 20 (двадцять) к.

Речові докази:

-цифрові носії - залишити у матеріалах кримінального провадження;

-складові частини бойового підривачу типу НОМЕР_2 до ручної осколкової гранати НОМЕР_3 - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кропивницький районний суд Кіровоградської області до Кропивницького апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_1