Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/807/25, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14 жовтня 2025 року, повністю задоволено клопотання про накладення арешту на майно, яке виявлене та вилучене 26.05.2025 в ході обшуку транспортного засобу, автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме:

- картонна упаковка від сім-картки з номером мобільного телефону: НОМЕР_2 ;

- д.н.з. НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , з ключем-пультом запуску до нього.

З матеріалів судового провадження слідує, що на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали означеного клопотання про накладення арешту на майно. Клопотання обґрунтоване тим, що вилучене майно відповідає ознакам речових доказів, а наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, свідчить про необхідність накладення арешту на відповідне майно з метою його збереження.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що матеріалами клопотання підтверджується факт здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України, тоді як вказане у клопотанні майно має значення для досудового розслідування та є доказом у кримінальному провадженні. Із урахуванням наведеного слідчий суддя зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Слідчий суддя вважав, що накладення арешту є необхідним для збереження речового доказу, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту. Крім того, місцевий суд зауважив, що стороною обвинувачення на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Вказане обумовлює висновок про те, що при задоволенні цього клопотання може бути досягнуте завдання арешту майна. На переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, що свідчить про пропорційність заходу забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з цим рішенням адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Представник вказує, що із клопотання прокурора слідує, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та посилання на положення ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження. В той же час, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки не надано доказів, того що майно, на яке він просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об?єктом та знаряддям злочину, що розслідується у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК У країни. Апелянт зазначає, що згідно протоколу обшуку вилучено транспортний засіб, однак не наведено підстав для його вилучення та подальше накладення арешту. Необхідності проведення технічної, чи будь-якої іншої експертизи, слідчим не вмотивовано. Адвокат вважає, що вилучення та накладення арешту на транспортний засіб призведе до позбавлення власника та членів його сім?ї матеріальних потреб, чим грубо буде порушено його права. За матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення має вилучений транспортний засіб належний ОСОБА_6 та вилучене майно до розслідуваного кримінального правопорушення, що свідчить про не доведення необхідності у накладенні арешту на вказане майно. Зауважує, що клопотання не містить і відомостей щодо пред?явлення підозри ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майно, як і відомості про їх відношення до події, що розслідується в рамках цього кримінального провадження. Органом досудового розслідування також не наведено конкретизованої підстави та мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Зокрема прокурор посилається на низку норм КПК України, та жодним чином не конкретизує необхідність накладення арешту на окрему річ, предмет чи документ. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Судове провадження розглядається за відсутності учасників судового провадження, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. Приймаючи рішення про розгляд судового провадження за відсутності сторін судового провадження береться до уваги те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без участі власника майна та її представника. Подану апеляційну скаргу підтримав та просив задоволити її у повному обсязі. Прокурор заяв чи клопотань про відкладення розгляду або бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги не подав.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, яке виявлене та вилучене 26.05.2025 в ході обшуку транспортного засобу, автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: картонна упаковка від сім-картки з номером мобільного телефону: НОМЕР_2 ; д.н.з. НОМЕР_3 ; транспортний засіб автомобіль марки «Toyota» моделі «Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , з ключем-пультом запуску до нього, - слідчим суддею були взяті до уваги вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Із приєднаних до клопотання матеріалів слідує, що СВ розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 26.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000335 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.

У ході розслідування встановлено, що 06.08.2025 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України. 07.08.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 369 КК України. 08.08.2025 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з обранням альтернативного запобіжного заходу - застави, котру було внесено того ж дня.

Водночас органом проведення досудового розслідування спільно з оперативними підрозділами, котрі здійснюють оперативне супроводження даного кримінального провадження, здійснено заходи спрямовані на встановлення спільників ОСОБА_7 , у переправленні 8 осіб через державний кордон України, у зв?язку з чим встановлено, що 24.07.2025 «трансфером» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з міста Київ до міста Мукачево Закарпатської області займались ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи транспортний засіб належний матері ОСОБА_12 - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 - автомобіль марки «Toyota» моделі «Саmrу» д.н.з. НОМЕР_1 . Однак як встановлено в ході проведення досудового розслідування на вказаному вище транспортному засобі, замість вірного д.н.з. були використані «номера прикриття», з метою унеможливлення викриття їх незаконної діяльності правоохоронними органами, а саме НОМЕР_3 (котрі як встановлено 2017 року здані на зберігання в архів).

Крім того за результатами проведення аналізу камер відеоспостереження встановлено що 15.04.2025 ОСОБА_12 на вказаному вище транспортному засобі з повторно застосованими «номерами прикриття», а саме НОМЕР_3 , однак під час вказаної вище поїздки останній приїжджав до Закарпатської області з міста Київ, разом з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

26.09.2025 року в проміжок часу з 07 години 47 хвилини по 09 годин 01 хвилин на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, проведено обшук транспортного засооу, автомобіля марки «Toyota» моделі «Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , в ході проведення якого виявлено та у подальшому вилучено: картонна упаковка від сім-картки з номером мобільного телефону: НОМЕР_2 ; д.н.3. НОМЕР_3 ; транспортний засіб автомобіль марки «Toyotа» моделі «Camry» д.н.з. НОМЕР_1 , з ключем-пультом запуску до нього.

Вищеперераховані речі, предмети і документи містять відомості, які можуть бути використані для встановлення фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, позаяк є носіями інформації і містять відомості про вчинення кримінальних правопорушень, пов?язаних із незаконним переправленням осіб через державний кордон України, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, а також те, що вказані речі і предмети використовувалися як засоби для вчинення злочину, стосуються безпосередньо обставин, що підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні і можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Беручи до уваги ці обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про те, що накладення арешту на майно є необхідним для збереження речового доказу, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту.

Колегія судів також погоджується і з висновком слідчого судді про те, що вказане у клопотанні майно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги і те, що вказане вище майно, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, у тому числі для забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

За цих обставин, накладення арешту на майно, є необхідним з метою належного забезпечення потреб досудового розслідування, у тому числі й для забезпечення можливості органу досудового розслідування провести всі необхідні слідчі дії із цим майном, а також запобіганню передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України ризикам.

Разом із цим, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.

Суд апеляційної інстанції вважає, що апелянтом не доведено, що вилучення та накладення арешту на транспортний засіб призведе до позбавлення власника та членів його сім`ї матеріальних потреб, чим грубо буде порушено його права, і вважає, що слідчим суддею належним чином враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, - апеляційний суд, з огляду на наведене вище, відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються доданими до клопотання матеріалами.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що клопотання не містить відомостей щодо підозри ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном, як і відомостей про їх відношення до події, що розслідується у рамках цього кримінального провадження, - апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє їх як такі, що не спростовують висновків слідчого судді, які покладено в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а відтак і не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді та відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги те, що саме з метою перешкоджання намірам відчужити майно у незаконний спосіб та недопущення інших протиправних дій щодо майна, на таке необхідно накласти арешт, оскільки існування зазначених у клопотанні та судовому рішенні ризиків підтверджується матеріалами судового провадження.

Інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлені.

Вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вищезазначене майно.

При цьому, апеляційний суд констатує, що після проведення певних процесуальних та слідчих дій, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, що не позбавляє права зацікавлених осіб ставити питання про скасування арешту майна в порядку передбаченому статтею 174 КПК України.

За цих обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення якісного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення і не вбачає підстав для її скасування.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянткою не наведено обставин із посиланням на відповідні докази, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували висновки слідчого судді, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: