Справа № 574/354/25
Провадження № 1-кп/574/132/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду кримінальне провадження №0000586 від 19.07.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, стрільця-санітара військової частини НОМЕР_1 , одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.02.2023 №43 старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частині НОМЕР_1 (по стройовій частині) №339 від 02.12.2023 старшого солдата ОСОБА_3 направлено на лікування до комунального некомерційного підприємства «Київська міська клінічна лікарня №9» виконавчого органу Київської міської ради.

Встановлено, що ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня №9» виконавчого органу Київської міської ради в період з 03.12.2023 по 11.02.2024 не перебував.

У подальшому, старший солдат ОСОБА_3 , 03.12.2023 грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, діючи в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно припинив проходити лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня №9» виконавчого органу Київської міської ради. При цьому ОСОБА_3 шляхом обману приховав від командування військової частини НОМЕР_1 інформацію про залишення вказаного медичного закладу, у зв`язку з чим після припинення проходження лікування до місця розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 не прибув, вибув до місця свого проживання в м. Київ, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

У зв`язку із діями ОСОБА_3 командування військової частини не володіло інформацією про дійсне місцеперебування вказаного військовослужбовця помилково вважаючи, що той продовжує проходити лікування та має право перебувати за межами місця несення служби.

12.02.2024 ОСОБА_3 самостійно прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та приступив до подальшого виконання службових обов`язків, не надавши документів про проходження лікування.

Протягом періоду з 03.12.2023 по 11.02.2024 ОСОБА_3 обов`язки військової служби за місцем її проходження в с. Дяківка, Буринська громада, Конотопського району, Сумської області не виконував, на медичних обстеженнях у КНП «Київська міська клінічна лікарня №9» ВО КМР не перебував, а завдяки обману, що створював уявлення про поважність причин його не явки на службу та перебування в медичному закладі, протиправно ухилявся від військової служби, перебуваючи переважну більшість часу за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення на військову службу за наявності можливості для цього.

При цьому ОСОБА_3 , достовірно знаючи даний факт та усвідомлюючи, що обов`язки військової служби він не виконує за відсутності поважних причин, не має фактичних та правових підстав для нарахування та виплати йому грошового забезпечення, діючи з прямим умислом, шляхом обману, з метою отримання грошових коштів не повідомив командування військової частини НОМЕР_1 про не проходження стаціонарного лікування в КНП «Київська міська клінічна лікарня №9» ВО КМР та приховав інформацію про даний факт.

У зв`язку з даним обманом та приховуванням інформації про дійсне місце свого перебування у період з 03.12.2023 по 11.02.2024 фінансово-економічним відділом військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 безпідставно нараховано та виплачено грошове забезпечення на загальну суму 65510,07 гривень.

Таким чином, у зв`язку з діянням ОСОБА_3 державі в особі військової частини НОМЕР_1 спричинено матеріальну шкоду у вищевказаному розмірі.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, наведених в описовій частині вироку, визнав повністю та пояснив, що у 2023 році, точну дату не пам`ятає, проходив військову службу на посаді кухаря військової частини НОМЕР_1 та на підставі наказу командира вказаної частини був направлений на лікування до КНП «Київська міська клінічна лікарня №9». Однак, у вказаному медичному закладі на лікуванні не перебував, оскільки у ньому не виявилось відповідних лікарів для проведення необхідному йому оперативного втручання, а тому він перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , та займався пошуком лікарів та медичного закладу, які могли провести відповідне оперативне втручання. При цьому він розумів, що під час відсутності його у військовій частині йому нараховується та виплачується грошове забезпечення. Приблизно через три місяці він самостійно прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 та приступив до виконання військових обов`язків. Також обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав заявлений до нього цивільний позов про відшкодування збитків, завданих вчиненим кримінальним правопорушенням, та запевнив, що має намір повністю відшкодувати військовій частині грошове забезпечення в сумі 65510,07 грн., яке було йому виплачено за період, в який він не виконував обов`язки військової служби.

Заслухавши показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і сторонами кримінального провадження не оспорюються, з`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, суд у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом було з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження змісту цих обставин, не встановлено сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю та його показання відповідають фактичним обставинам справи, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_3 та кваліфікує його дії за:

-ч.4 ст. 409 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем, ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, в умовах воєнного стану;

-ч.1 ст. 190 КК України, оскільки він заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких, передбачене ч.1 ст.190 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, а передбачене ч.4 ст. 409 КК України, є тяжким злочином, а також особу винного, який одружений, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем та за місцем служби характеризується посередньо.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, оскільки він негативно оцінив свої вчинки, висловив готовність понести, передбачене Законом, покарання та повністю відшкодувати завдані збитки, а також активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, оскільки він добровільно та правдиво розповів про обставини їх вчинення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе погодитися з думкою прокурора щодо можливості призначення останньому покарання за ч.4 ст.409 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк встановлений в санкції вказаної частини статті, а за ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді штрафу.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Крім того, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В кримінальному провадженні прокурором Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_3 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_1 , заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування збитків, завданих вчиненим кримінальним правопорушенням.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи викладене, заявлений прокурором в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_3 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_1 , цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування завданих збитків державі вчиненим кримінальним правопорушенням в сумі 65510, 07 грн. підлягає повному задоволенню, оскільки вина обвинуваченого у завданні шкоди в зазначеному розмірі встановлена в судовому засіданні і не оспорюється самим обвинуваченим, який повністю визнав цивільний позов.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.366-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409 та ч.1 ст.190 КК України, та призначити йому покарання, а саме:

- за ч.4 ст.409 КК України у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за відбування покарання ОСОБА_3 покласти на командира військової частини НОМЕР_3 , а в разі звільнення із військової служби на відповідний орган пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Цивільний позов прокурора Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_3 про відшкодування завданих збитків державі вчиненим кримінальним правопорушенням до ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_3 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) завдану вчиненим кримінальним правопорушенням, матеріальну шкоду в розмірі 65510 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот десять) грн. 07 коп.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1