УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 761/47680/25

провадження № 51-512 ск 26

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

установила:

Як убачається з касаційної скарги, доданих до неї копій судових рішень, 24 листопада 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва залишив без задоволення скаргу захисника ОСОБА_4 на постанову детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України від 28 листопада 2023 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000019, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2023 року, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 і ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 28 і ч. 1 ст. 200 Кримінального кодексу України.

Таке рішення слідчого судді захисник ОСОБА_4 оскаржила в апеляційному порядку.

Суддя Київського апеляційного суду, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалою від 27 листопада 2025 року відмовив у відкритті провадження за поданою скаргою.

Захисник ОСОБА_4 звернулась із касаційною скаргою, в якій, уважаючи незаконною ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Суть аргументів скаржниці зводиться до того, що згаданий суд не додержав загальних засад, закріплених у ст. 7 КПК.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та копію судового рішення, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правосуддя в Україні здійснюється судами відповідно до визначених законом процедур судочинства (ч. 1 ст. 5 Закону України від 2 червня 2016 року 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»). Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ст. 1 КПК).

Провадження з перегляду судових рішень у суді апеляційної інстанції регламентовано в гл. 31 розд. V КПК.

Частиною 3 ст. 392 КПК установлено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, ч. 3 ст. 307 вказаного Кодексу передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 91 ч. 1 ст. 284 КПК, про скасування повідомлення про підозру та відмову в задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Крім того, у ст. 309 КПК міститься перелік рішень слідчого судді, які оскаржуються в апеляційному порядку під час досудового розслідування й у ньому немає ухвали, якою залишено без задоволення скаргу на постанову детектива про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Отже, апеляційне оскарження такої ухвали процесуальним законом не допускається. Водночас згідно з ч. 3 вказаної статті проти інших ухвал слідчого судді ніж ті, які визначені у переліку, можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження в суді.

Апеляційний суд установив, що ухвала слідчого судді від 24 листопада 2025 року не входить до переліку рішень, зазначених у статтях 307, 309 КПК, звідси, - і не підлягає апеляційному оскарженню.

За правилами ч. 4 ст. 399 вказаного Кодексу суддя доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Таким чином, відмовляючи у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_4 суддя апеляційного суду діяв згідно з вимогами ч. 4 ст. 399 КПК, а посилання у касаційній скарзі на протилежне та прийняття такого рішення всупереч нормам права є неспроможними.

Відображені в касаційній скарзі правові позиції Верховного Суду України (постанова від 12 жовтня 2017 року, провадження № 5-142 кс 17) та Великої Палати Верховного Суду (постанова від 23 травня 2018 року, справа № 237/1459/17) не доводять слушності аргументів про порушення загальних засад кримінального провадження. Адже, надаючи судове тлумачення нормам про предмет апеляційного оскарження, найвищий суд у системі судоустрою виснував, що апеляційний суд не вправі відмовити в перевірці законності ухвали слідчого судді, яка не передбачена кримінальним процесуальним законом, і саме в такому випадку право на апеляційне оскарження судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК, котрі його гарантують. Натомість у цій справі немає подібної юридичній ситуації.

Оскільки з касаційної скарги, копії судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів судового провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3