САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/4256/25
Провадження №1-кс/726/59/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000011 від 01.05.2025, щодо неповернення вилученого майна-

ВСТАНОВИВ :

02.02.2026 року до слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці, надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні №0000011 від 01.05.2025. 02.02.2026 року до слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці, надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні №0000011 від 01.05.2025.

В скарзі зазначає, що 17.12.2025 року на підставі ухвал слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці керівником відділу детективів ТУ БЕБ в Чернівецькій області в період часу з 09 год 40 хв по 10 год 53 хв було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого було вилучено: ноутбук марки «DELL», серійний номер 1QE2ST1, , червону сумку для ноутбука та зарядний пристрій та червоний блокнот з чорновими записами на 177 арк.

Вказує, що 29.01.2026 року на адресу детектива, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ним було скеровано клопотання про повернення майна, вилученого в ході проведення обшуку.

02.02.2026 року від детектива підрозділу детективів ТУ БЕБ у Чернівецькій області ОСОБА_5 надійшла постанова про відмову в задоволенні клопотання.

Наголошує, що оскільки на вилучене в ході обшуку майно арешт не накладався і воно перебуває у володінні органу досудового розслідування без належної правової підстави, просить визнати незаконною бездіяльність органу досудового розслідування детектива ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка полягає у неповерненні власнику тимчасово вилученого майна під час проведення обшуків від 17.12.2025 року та зобов`язати детектива повернути усе вилучене майно. Також вказує, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 у статусі підозрюваного не перебуває.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, однак направив до суду клопотання про розгляд скарги у його відсутність, скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

Детектив ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 направила до суду заяву в якій просила скаргу розглядати у її відсутність.

Дослідивши надані стороною докази, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, в тому числі - володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Скаржник просить повернути відповідне майно, вказуючи на наявність в нього статусу тимчасово вилученого.

Слідчим суддею встановлено, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000011 від 01.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України за фактом умисного ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку вчинені за попередньою змовою групою осіб, або якщо вони призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у великих розмірах.

Згідно з ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 12.12.2025, надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

На підставі вказаної ухвали 17.12.2025 проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 в якій проживає ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено та вилучено речі та документи: ноутбук марки «DELL», серійний номер 1QE2ST1, , червону сумку для ноутбука та зарядний пристрій та червоний блокнот з чорновими записами на 177 арк.

Згідно зі статтею 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є: виклик слідчим, дізнавачем, прокурором, судовий виклик і привід; накладення грошового стягнення; тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; відсторонення від посади; тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; тимчасовий доступ до речей і документів; тимчасове вилучення майна; арешт майна; затримання особи; запобіжні заходи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статусу тимчасово вилученого майна набуває все майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися всім майном, яке вилучається. Крім того, для запобігання неправомірного втручання у право власності особи в законодавстві передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися з клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна. В іншому випадку майно негайно повертається особі, у якої воно вилучалося. Усе вилучене під час обшуку майно має статус тимчасово вилученого майна незалежно від того, чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий чи прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням про його арешт або якнайшвидше повернути таке майно власнику.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку. При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України). Отже, тимчасово вилученим під час виконання ухвали про обшук майном є вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. З аналізу зазначеної норми вбачається, що у разі, якщо вилучене під час обшуку майно було включено до переліку майна, щодо якого проводився обшук, такі речі та документи не можуть вважатися тимчасово вилученим майном, що в свою чергу не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зважає на те, що до матеріалів справи не надано а ні постанову про визнання вилучених речей речовими доказами, а ні доказів накладення на них арешту ухвалою слідчого судді, що не було спростовано і у часниками в ході судового засідання.

Разом з тим, для подальшого утримання органом досудового розслідування вилученого під час обшуку майна без накладення на нього арешту, крім прямого зазначення в ухвалі слідчого судді, обов`язковим є його безпосереднє або опосередковане відношення до вчиненого кримінального правопорушення. Йдеться, в першу чергу, про те, що наявна у вилучених речах інформація може становити відомості, як мають значення для кримінального провадження. Для визначення такого стосунку Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає припис ч. 2 ст. 100 КПК України: речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Слідчий суддя зважає на те, що належність права власності на вилучені при обшуку речі належать саме ОСОБА_4 , ніким не оспорюється та не спростовується.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Будь - яке втручання у право власності має бути передбачене законом, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У справі "Свіргунець проти України" від 3.04.2020 р. ЄСПЛ визнав порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд наголосив: "Будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять утручання в права, гарантовані цим положенням".

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Вирішуючи питання про повернення майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку, що з 17.12.2025 року, тобто з моменту вилучення майна у органу досудового розслідування було достатньо часу для отримання необхідних даних, фотофіксації матеріалів та здійсненні інших необхідних заходів в рамках вказаного кримінального провадження, у зв`язку із чим, це майно підлягає негайному поверненню особі, в якої воно було вилучене, а скаргу слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, щодо неповернення вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати детектива ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 чи іншого детектива, який входить до складу групи детективів, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000011 від 01.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, повернути директору ОСОБА_4 , вилучене 17.12.2025 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: ноутбук марки «DELL», серійний номер 1QE2ST1, , червону сумку для ноутбука та зарядний пристрій; червоний блокнот з чорновими записами на 177 арк.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 09.02.2026 року.

Слідчий суддяОСОБА_1