Справа № 308/9200/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

прокурора - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000388 від 08.08.2024 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000388, відомості про яке внесено 08.08.2024 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На адресу суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_12 який діє в інтересах ОСОБА_13 про скасування арешту з майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2025 р., (справа № 308/990/25, провадження № 1-кс/308/3165/25) в рамках кримінального провадження № 0000292, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме на мобільний телефон марки «Samsung», грошові кошти в сумі 700 доларів США, грошові кошти в сумі 1700 доларів США, що належать (17 купюр номіналом по 100 доларів), грошові кошти в сумі 1100 Євро (6 купюр номіналом по 100 Євро та 10 купюр номіналом по 50 Євро), а також у ході обшуку автомобіля марки AUDI Q5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на пластиковий пакет мобільного оператора Lifecell до номеру № НОМЕР_2 та автомобіль марки AUDI Q5, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ., оскільки з моменту проведення обшуку минуло понад 2 місяці, що є достатнім часом для органу досудового розслідування з метою огляду даних речей та перевірки причетності ОСОБА_14 до можливого кримінального правопорушення, повідомлення про підозру ОСОБА_14 не вручена тобто його причетність до можливого вчинення кримінального правопорушення не підтверджена, останній на виклик слідчого з`явився 27.05.2025 р., про що свідчить перепустка до слідчого.

Щодо клопотання про скасування арешту майна, яке надійшло до суду від ОСОБА_15 , в порядку ст. 174 КПК України, а саме: автомобіль марки Peugeot 308, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , банківська картка Monobank № НОМЕР_4 , банківська картка Приватбанк № НОМЕР_5 , мобільний телефон марки iPhone 14 Pro ІМЕІ № НОМЕР_6 з сім-карткою № НОМЕР_7 , мобільний телефон марки iPhone 14 ІМЕІ № НОМЕР_8 з сім-карткою № НОМЕР_9 , сім-картку Водафон № НОМЕР_10 , два аркуші з записами, які належать підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки iPhone 16 Pro ІМЕІ № НОМЕР_11 ІМЕІ 2 № НОМЕР_12 з сім-карткою № НОМЕР_13 який належить ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та автомобіль марки Peugeot 308, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування зазначеного клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2025 р., ОСОБА_15 зазначила, що на даний час досудове розслідування завершено, всі можливі слідчі дії проведені, а тому і підстави для продовження дії арешту не має. Просить скасувати частково арешт майна, що був накладений в межах кримінального провадження № 0000388 від 08.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме скасувати арешт мобільного телефону марки iPhone 16 Pro ІМЕІ № НОМЕР_11 ІМЕІ 2 № НОМЕР_12 з сім-карткою № НОМЕР_13 .

Представник заявника ОСОБА_17 в інтересах власника майна ОСОБА_18 надіслав клопотання про скасування арешту майна накладеного слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду від 22.05.2025 року у кримінальному провадженні № 0000388 від 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, звертає увагу суду на те, що власником автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «S 550», реєстраційний номерний знак НОМЕР_14 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_18 , який не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000388, йому не повідомлено про підозру, необхідні слідчі дії з зазначеним автомобілем вже проведено. Перебування транспортного засобу на штрафному майданчику без належних умов зберігання призведе до погіршення технічного стану. Просить скасувати арешт в частині накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «S 550», реєстраційний номерний знак НОМЕР_14 .

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення зазначених клопотань, оскільки зазначене майно визнано речовими доказами і їх подальша доля підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України одночасно із ухваленням судового рішення, яким закінчується провадження в суді першої інстанції. Тому скасування арешту на даній стадії процесу, не доречне.

Суд, розглянувши надані клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження з вказаного питання, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступного.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно положень абзацу першого частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.

Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Перевіряючи на предмет обґрунтованості доводи клопотання, суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, з об`єктивних не залежних від суду причин, перебуває на початковому етапі, зокрема судом відповідно до визначеного обсягу та порядку дослідження доказів у справі, не досліджено в повному обсязі письмові докази сторони обвинувачення та не переглянуті відеозаписи, як додатки до протоколів слідчих дій, не допитані свідки та самі обвинувачені.

Такі обставини, на переконання суду на даній стадії судового провадження, мають важливе доказове значення та в разі скасування арешту на це майно, існують достатні підстави вважати, що це майно, яке є засобом вчинення кримінального правопорушення, може зникнути, може бути втрачено або пошкоджене, що перешкоджатиме кримінальному провадженню, а тому для ефективного судового розгляду даного кримінального провадження, має потребу у його арешті в цілях забезпечення кримінального провадження.

При цьому, суд виходить з вимог ч.1, п.п.1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до яких, арешт майна допускається для збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Санкція ч.3 ст.332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Крім того, з огляду на положення ст. 96-1, 96-2 КК України в даному кримінальному провадженні може застосовуватися спеціальна конфіскація.

З огляду на зазначені вимоги закону, майно, яке можливо є засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України має бути арештоване незалежно від того у кого і де воно знаходиться, навіть якщо не належить обвинуваченому, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також можливості застосування положень закону про кримінальну відповідальність щодо застосування спеціальної конфіскації.

З аналізу положень ст. 167, ч. 2, 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна у даному кримінальному провадженні по суті являє собою форму забезпечення дієвості цього провадження та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні власнику арештованого майна і, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, не пов`язує особу обвинуваченого з можливістю арешту такого майна, яке взагалі, в деяких випадках, може перебувати не тільки у обвинуваченого, але і в інших фізичних та юридичних осіб.

Крім того, за наявних у суду відомостей та даних на даному етапі судового розгляду, вбачається, що вищевказане майно визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, тому під час судового розгляду сторони вправі звертатись до суду з клопотаннями про огляд речових доказів або призначення експертних досліджень речових доказів, що буде неможливим в разі задоволення клопотання про скасування арешту.

З урахуванням наведеного, суд дійшов однозначного висновку, що доля речових доказів, а також доля застосованих заходів забезпечення кримінального провадження, буде вирішуватись відповідно до вимог ст. 100, ч. 4 ст. 174 КПК України, зокрема за результатами розгляду кримінального провадження, отже на даній стадії суд не вбачає підстав для задоволення клопотання власників майна та скасування арештів.

Відтак, суд констатує, що в даному конкретному випадку станом на день розгляду клопотання не відпала потреба у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на зазначені у клопотанні грошові кошти, а заявники не довели перед судом, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні поданих клопотань про скасування арештів на вказане майно, необхідно відмовити, у зв`язку із передчасністю подання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170, 174, 291, 314-316, 372, 376 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 який діє в інтересах ОСОБА_13 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000292, відмовити.

Роз`яснити заявнику, що така має право звернутися з клопотанням до слідчого судді з виділеною постановою прокурора від 25.06.2024 року в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000292.

В задоволенні клопотання ОСОБА_15 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 000029, відмовити.

Роз`яснити заявнику, що такий має право звернутися з клопотанням до слідчого судді з виділеною постановою прокурора від 25.06.2024 року в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000292.

В задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_17 , яка діє в інтересах ОСОБА_18 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000388 від 08.08.2024 на стадії судового розгляду відмовити.

Роз`яснити заявнику що він не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним клопотанням в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1