Провадження № 1-в/686/493/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду подання державної установи «Райківецька виправна колонія (№ 78)» про звільнення від призначеного судом покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Котовськ Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого,

встановив:

В.о. начальника ДУ «Райківецька виправна колонія (№ 78)» ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. за діяння, караність яких усунена Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №38816-IХ від 18.07.2024 р. (далі Закон №38816-IХ).

В судове засідання представник установи виконання покарань не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, подання підтримує. У відповідності до ч.5 ст.539 КПК України суд розглядає справу за відсутності представника, проти чого не заперечили прокурор та засуджений.

Заслухавши прокурора та засудженого, які подання підтримали, дослідивши надані матеріали, а також особову справу засудженого, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 13 частини 1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України, питання, передбачене п.13 ч.1 ст.537 КПК України, вирішує місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

ОСОБА_4 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ «Райківецька виправна колонія (№78)» та, на підставі частини другої статті 539 КПК України, вищеозначене подання подано до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Судом встановлено, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Окрім того, вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2025 р. ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі та, згідно з ч.1 ст.71, п.1 ч.1 ст.72 КПК України, до цього покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. і призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обраховувати з 04.09.2023 р., зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 04.09.2023 р. по 07.08.2025 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 р. набув чинності Закон № 3886-IX, яким внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_4 вчинив у 2018 році, а кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_4 вчинив у 2019 та в 2021 роках.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 07.12.2017 р., прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2018 року встановлений у сумі 1762 грн. та відповідно 50 відсотків від його розміру становило 881 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII від 23.11.2018 р. був встановлений прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2019 року в сумі 1921 грн. та відповідно 50 відсотків від його розміру становило 960 грн. 50 коп.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX від 15.12.2020 р., прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня 2021 року встановлений у сумі 2270 грн. та відповідно 50 відсотків від його розміру становило 1135 грн.

Отже, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, у 2018 році розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 1762 грн. (881 х 2), а на момент вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2019 році становив 1921 грн. (960,5 х 2) та у 2021 році - 2270 грн. (1135 х 2).

Зі змісту вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. убачається, що ОСОБА_4 вчинив крадіжки майна: 12.07.2018 р. на суму 325 грн. 50 коп.; 12.07.2018 р. на суму 390 грн. 96 коп.; 13.07.2018 р. на суму 325 грн. 50 коп.; 14.07.2018 р. на суму 277 грн. 05 коп., а також вчинив закінчені замахи на таємне викрадення чужого майна - 22.03.2019 р. загальною вартістю 480 грн. 16 коп. і 17.07.2021 р. загальною вартістю 1206 грн. 88 коп.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна становить: 325 грн. 50 коп. та 390 грн. 96 коп. (за епізодами крадіжок від 12.07.2018 р.); 325 грн. 50 коп. (за епізодом крадіжки від 13.07.2018 р.); 277 грн. 05 коп. (за епізодом крадіжки від 14.07.2018 р.), окрім того, загальна вартість майна, яке ОСОБА_4 мав намір таємно викрасти, становить: 480 грн. 16 коп. (за епізодом замаху на крадіжку від 22.03.2019 р.) та 1206 грн. 88 коп. (за епізодом замаху на крадіжку від 17.07.2021 р.), тобто ці суми менші за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність (у 2018 році - 1762 грн., у 2019 році - 1921 грн., у 2021 році - 2270 грн.), тому, з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, означені, вчинені ОСОБА_4 , діяння не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

При цьому суд також враховує висновок Верховного Суду про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 р. у справі № 278/1566/21 (провадження №51-2555кмо24).

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_4 засуджений за діяння, караність яких на цей час законом усунена, а тому, відповідно до ч.2 ст.74 КК України, він підлягає негайному звільненню від покарання призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. за ч.2 ст.185 і ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

В частині засудження ОСОБА_4 вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2025 р. за ч.4 ст.185 КК України він звільненню від призначеного судом покарання не підлягає, позаяк караність діяння, за яке цим вироком був засуджений ОСОБА_4 , Законом № 3886-IX не усувалась.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2025 р. за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_4 від покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. підстав для застосування ст.71 КК України немає.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід рахувати відповідно до вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2025 року, тобто з 04.09.2023 р.

Керуючись ч.1 ст.5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст.534, 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Подання задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27.04.2023 р. за ч.2 ст.185 і ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які він був засуджений.

ОСОБА_4 вважати засудженим вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 08.08.2025 р. за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 відраховувати з 04 вересня 2023 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя