Справа №949/2290/25
Провадження №1-кс/949/25/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про часткове скасування арешту майна

18 лютого 2026 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 , подане її представником адвокатом ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року у справі № 949/2290/25, по матеріалах кримінального провадження № 0000286 від 15 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині заборони користування транспортним засобом,

В С Т А Н О В И В:

До Дубровицького районного суду Рівненської області через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання ОСОБА_3 , подане її представником адвокатом ОСОБА_4 , у якому заявниця просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року у справі №949/2290/25, на транспортний засіб марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що належить їй на праві приватної власності, в частині заборони користування вказаним транспортним засобом.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року у справі №949/2290/25, у межах кримінального провадження №0000286 від 15 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, було накладено арешт із позбавленням права відчуження, розпорядження та користування з метою забезпечення збереження речових доказів на транспортний засіб легковий автомобіль марки «MAZDA», моделі «CX-3», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває у приватній власності заявниці.

Арешт на вказаний транспортний засіб було накладено у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 14 жовтня 2025 року, з метою забезпечення збереження речового доказу.

Разом із тим, з моменту накладення арешту минув значний проміжок часу, протягом якого орган досудового розслідування мав можливість здійснити всі необхідні слідчі (розшукові) дії та експертні дослідження із використанням зазначеного транспортного засобу.

Ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 січня 2026 року у задоволенні клопотання про часткове скасування арешту майна було відмовлено з мотивів необхідності проведення інженерно-транспортних експертиз та забезпечення збереження транспортного засобу як речового доказу.

Водночас на час розгляду даного клопотання стороною обвинувачення суду не надано доказів призначення конкретних інженерно-транспортних експертиз, направлення транспортного засобу до експертної установи, погодження продовження строків їх проведення або фактичного здійснення відповідних експертних досліджень.

З часу внесення відомостей до ЄРДР 15 жовтня 2025 року минуло понад дев`яносто календарних днів, однак об`єктивних даних, які б свідчили про реальну необхідність подальшого утримання транспортного засобу під арештом у частині користування, суду не надано.

За таких обставин формальне посилання на необхідність проведення додаткових експертиз не може вважатися належним та достатнім обґрунтуванням для подальшого обмеження права власності шляхом заборони користування транспортним засобом.

При цьому заявниця не порушує питання про повне зняття арешту, а просить скасувати його виключно в частині заборони користування транспортним засобом, із збереженням заборони відчуження та розпорядження.

Заявниця зазначає, що тривале зберігання транспортного засобу без належної експлуатації призводить до погіршення його технічного стану та зменшення ринкової вартості, тоді як передання автомобіля у користування власнику забезпечить його належне утримання та збереження.

До початку розгляду клопотання від представника заявника адвоката ОСОБА_4 , через підсистему «Електронний суд», до суду надійшла заява про розгляд справи без його та заявниці участі, за наявними у матеріалах справи доказами. Клопотання про часткове скасування арешту майна підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Від заступника начальника слідчого відділення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 до Дубровицького районного суду Рівненської області надійшла заява, у якій він просить розглянути клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 15 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, без його участі, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання у визначений час.

Додатково у вказаній заяві слідчий зазначив, що на теперішній час з автомобілем марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведені всі необхідні дослідження, у зв`язку з чим при вирішенні клопотання про скасування арешту майна покладається на розсуд суду.

Слідчий суддя, дослідивши подане клопотання про скасування арешту майна, матеріали кримінального провадження, а також письмові пояснення сторін, дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 26 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Відповідно до статті 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено слідчим суддею, у межах кримінального провадження №0000286 від 15 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року у справі №949/2290/25 накладено арешт, зокрема, на транспортний засіб марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування.

Накладення арешту на зазначений транспортний засіб було зумовлене тим, що він безпосередньо брав участь у дорожньо-транспортній пригоді, у зв`язку з чим міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, а також містити інші відомості, які мають істотне значення для встановлення обставин події, механізму дорожньо-транспортної пригоди, дій її учасників, причин та умов настання наслідків.

З огляду на це, транспортний засіб був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а арешт на нього накладено з метою забезпечення збереження речових доказів як захід забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з частиною першою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з частиною першою статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 174 Кримінального процесуального кодексу України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з частиною одинадцятою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний з`ясувати, чи зберігаються на теперішній час ті обставини та ризики, які були підставою для його накладення, а також чи є подальше обмеження права власності необхідним і співмірним завданням кримінального провадження.

Після накладення арешту на транспортний засіб досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000286 від 15 жовтня 2025 року триває.

Разом з тим, у межах даного кримінального провадження питання щодо можливості скасування арешту майна в частині заборони користування транспортним засобом уже було предметом судового розгляду.

Так, ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 січня 2026 року у справі №949/2290/25 у задоволенні клопотання про скасування арешту майна в частині заборони користування транспортним засобом було відмовлено з мотивів необхідності подальшого проведення інженерно-транспортних експертиз.

Як убачається зі змісту вказаної ухвали, підставою для відмови була необхідність проведення у подальшому інженерно-транспортних експертиз транспортного засобу, а також можливість виникнення потреби у проведенні додаткового огляду арештованого автомобіля з метою збереження його як речового доказу та забезпечення повноти, всебічності й неупередженості досудового розслідування.

Таким чином, попередньою ухвалою слідчого судді було визнано, що на той час існували об`єктивні підстави вважати необхідним подальше застосування арешту в частині заборони користування транспортним засобом.

Водночас, вирішуючи дане клопотання, слідчий суддя зобов`язаний перевірити, чи зберігаються на теперішній час ті обставини та ризики, які були покладені в основу попередньої відмови, а також чи надані стороною обвинувачення належні та допустимі докази їх актуальності.

Як убачається із заяви заступника начальника слідчого відділення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , поданої до суду, додатково зазначено, що на теперішній час з автомобілем марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведені всі необхідні дослідження, у зв`язку з чим при вирішенні клопотання про скасування арешту майна покладається на розсуд суду.

Зазначене свідчить про те, що на теперішній час відсутні об`єктивні дані, які б вказували на необхідність подальшого застосування арешту транспортного засобу в частині заборони користування з метою забезпечення інтересів досудового розслідування.

Фактичне підтвердження стороною обвинувачення того, що з транспортним засобом проведені всі необхідні дослідження, свідчить про досягнення тієї мети, для якої арешт у частині заборони користування застосовувався, а саме забезпечення можливості проведення слідчих (розшукових) дій та збереження речового доказу.

За таких обставин відпадає потреба у подальшому обмеженні права власника на користування належним йому майном, оскільки ризики, які були підставою для накладення арешту в цій частині, на теперішній час втратили свою актуальність.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що подальше користування транспортним засобом може призвести до його приховування, пошкодження, знищення, втрати або використання з метою перешкоджання досудовому розслідуванню.

Таким чином, продовження арешту в частині заборони користування транспортним засобом за відсутності доведених ризиків не відповідає вимогам частини одинадцятої статті 170 КПК України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Будь-яке втручання держави у здійснення цього права повинно бути законним, переслідувати легітимну мету та бути пропорційним поставленій меті, тобто забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та необхідністю захисту основоположних прав конкретної особи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що тривале застосування заходів, які обмежують право власності, за відсутності належного обґрунтування та без доведення актуальності ризиків становить надмірне втручання у право особи на мирне володіння майном.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що володіння майном повинно бути законним, а будь-яке втручання держави у право на мирне володіння майном має відповідати принципу верховенства права та бути вільним від свавілля.

Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_3 не є підозрюваною чи обвинуваченою у даному кримінальному провадженні, проте досудове розслідування на теперішній час не завершено.

Разом з тим, за відсутності доведених ризиків тривала заборона користування належним їй транспортним засобом не є пропорційною меті кримінального провадження.

Крім того, тривале зберігання транспортного засобу без належної експлуатації об`єктивно призводить до його технічного погіршення, втрати споживчих властивостей та зменшення ринкової вартості, що фактично суперечить самій меті збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, подальший арешт майна за відсутності передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання своєї власності, що суперечить загальним засадам володіння особою майном.

Отже, з урахуванням об`єктивно проведеного аналізу доказів з огляду на завдання кримінального провадження, передбачені статтею 2 КПК України, відпала необхідність у подальшому арешті майна в частині заборони користування, оскільки подальше утримання такого майна не є співмірним із завданнями кримінального провадження та призводить до порушення розумного балансу між приватно-правовим та публічно-правовим інтересом.

З урахуванням положень статті 100 КПК України, якими передбачена можливість передання речових доказів на відповідальне зберігання, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме скасувати арешт транспортного засобу марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у частині заборони користування та передати його власнику на відповідальне зберігання.

Слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що скасування арешту в частині заборони користування призведе до приховування, знищення чи втрати зазначеного транспортного засобу або перешкоджатиме проведенню слідчих (розшукових) дій.

За таких обставин, з метою недопущення порушення гарантованого Конституцією України та законами України права власності, клопотання про скасування арешту майна в частині заборони користування підлягає задоволенню, а транспортний засіб передачі на відповідальне зберігання власнику з попередженням про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 100, 131, 132, 170174, 309, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання власника арештованого майна ОСОБА_3 , подане її представником адвокатом ОСОБА_4 , про часткове скасування арешту майна в частині користування у кримінальному провадженні №0000286 від 15 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 жовтня 2025 року у справі №949/2290/25, на транспортний засіб марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , в частині заборони користування.

Передати транспортний засіб марки «MAZDA», моделі «CX-3», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , ОСОБА_3 на відповідальне зберігання до закінчення досудового розслідування.

Заборонити ОСОБА_3 відчужувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом.

Зобов`язати ОСОБА_3 забезпечувати збереження транспортного засобу у належному стані, повідомляти слідчого / дізнавача про зміну місця його зберігання та надавати доступ до транспортного засобу за першою вимогою.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за статтею 388 Кримінального кодексу України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Слідчий суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області ОСОБА_1