Справа № 496/5549/25
Провадження № 1-кп/496/641/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000212 від 16.04.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця села Княженка Бреденського району Челябінської області, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, маючого інвалідність 3 групи, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2025 року близько 11 години 40 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 розпивали спиртні напої. В цей момент між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого ОСОБА_6 наніс удар долонею по обличчю ОСОБА_4 .

В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізуючи який ОСОБА_4 пішов до свого сараю, взяв кухонний ніж, та, тримаючи його у правій руці, підійшов до ОСОБА_6 . Після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, діючи умисно, протиправно, наніс правою рукою один удар ножем в область живота ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді одної колото-різаної рани переднє-бічної поверхні грудної клітки та живота справа, яка проникає у черевну порожнину з пораненням печінки, та ускладнилась активною внутрішнє-черевною кровотечею, згідно з п.2.1.3 «к» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю та пояснив, що кримінальне правопорушення скоєно ним при обставинах встановлених в судовому засіданні, вважав не доцільним дослідження доказів, зібраних під час досудового розслідування.

Прокурор вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України повністю доведена та об`єктивно підтверджується показами обвинуваченого. Вважала недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються. Враховуючи щире розкаяння обвинуваченого, наявність на його утриманні матері похилого віку із вадами зору, просила призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Захисник не заперечував проти розгляду справи за скороченого порядку дослідження доказів, просив призначити обвинуваченому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Потерпілий в судове засідання не прибув, однак від нього 12.09.2025 року від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, підтримує позицію прокурора, та повідомляє, що претензій до обвинуваченого не має, шкода йому відшкодована. Цивільний позов заявляти не буде, просив суворо не карати обвинуваченого.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежується допитом обвинуваченого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та дослідженням доказів на обґрунтування кваліфікації дій обвинуваченого, характеризуючих матеріалів. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вина обвинуваченого, крім особистого визнання вини, також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- висновком експерта № 1047 від 28.07.2025 року, відповідно до якого, наявне у ОСОБА_6 ушкодження у виді колото-різаної рани переднє-бічної поверхні грудної клітки та живота справа утворилося незадовго до звернення у лікувальний заклад і могло бути заподіяне 10.07.2025 року, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень з0а критерієм небезпеки для життя,

- протоколом медичного огляду ОСОБА_4 від 10.07.2025 року, відповідно до якого останній перебував в стані алкогольного сп`яніння .

Суд вважає ОСОБА_4 винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення та його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання згідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, не судимий, за місцем мешкання характеризується нейтрально, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні мати похилого віку із вадами зору, та призначає покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому,навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

З урахуванням наведеного суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, якщо він у період іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Враховуючи те, що обвинувачений був затриманий 10.07.2025 року та 11.07.2025 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вбачається доцільність застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України та в строк покарання врахувати попереднє ув`язнення (затримання).

Підстави для застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили відсутні.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.124 КПК України.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 349, 370, 371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, ст. ст. 65, 66, 67, ч. 1 ст. 121 КК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку відраховувати з 25.09.2025 року.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його затримання на два дні, а саме 10.07.2025 року та 11.07.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати у загальній сумі 2228 гривень 50 копійок за проведення судової трасологічної експертизи № СЕ-19/116-25/17436- Д від 31.07.2025 року.

Речові докази: три змиви речовини бурого кольору, зроблені на марлевий тампон, кухонний ніж (квитанція № 63) - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1