УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України,

відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000855 від 03.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000855 від 03.07.2024.

08 січня 2026 року до суду від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу застосованого відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено про те, що він вважає, що дії ОСОБА_5 невірно кваліфіковані, оскільки вони підпадають під ст.186 КК України, а не ст.187 КК України, разом з цим, взагалі відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем мешкання, має постійне місце проживання, має 63 річну матір, яка потребує його допомоги, має місце роботи за усним трудовим договором.

Так, до клопотання було долучено спільну заяву матері та рідного брата ОСОБА_5 у якій останні зазначили про те, що останні беруть на себе зобов`язання здійснювати утримання ОСОБА_5 та надавати йому матеріальну допомогу та забезпечувати останнього необхідними речами у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Також долучено позитивну характеристику надану ОСОБА_5 за місцем мешкання.

Також, до клопотання додано медичну документацію матері ОСОБА_5 з якої вбачається, що остання має захворювання та періодично проходить лікування.

Крім того, у судове засідання з`явився двоюрідний брат ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та друг ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , які виявили бажання взяти ОСОБА_5 на поруки, про що подали до суду відповідні письмові заяви.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 підтримав подане клопотання та просив суд його задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника та просив суд його задовольнити зазначивши про те, що не має наміру переховуватися від суду та чинити вплив на свідків.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання захисника та просила суд відмовити у його задоволенні, оскільки ризики, які були підставою для обрання та неодноразового продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи клопотання захисника про заміну запобіжного заходу, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2024 року у справі ЄУН 335/7815/24, провадження 1-кс/335/3134/2024 до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та який неодноразово було продовжено, зокрема ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 04 грудня 2025 року до 01.02.2026.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2025 року ухвалу Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 04 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 було залишено без змін.

Відповідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Так, судом встановлено, що на даний час триває судовий розгляд кримінального провадження, допитано потерпілу ОСОБА_9 , досліджено письмові докази сторони обвинувачення, розпочато стадію допиту свідків, допитано свідка ОСОБА_10 та ОСОБА_11

ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, та за яке законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Також, ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та за яке законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри суд зазначає про те, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, покази потерпілої та свідків, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, проте наявність в діях ОСОБА_5 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень буде надано судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Щодо доводів сторони захисту про те, що матір обвинуваченого ОСОБА_5 потребує його допомоги суд зазначає наступне.

Так, у судовому засіданні матір обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_12 зазначила про те, що мешкає разом зі старшим сином - ОСОБА_13 , стан свого здоров`я оцінила 50/50, та пояснила суду, що не зважаючи на те, що вона має певні захворювання, вона може самостійно про себе піклуватися, готувати їжу, як для себе так і для сина, прибирати вдома, ходити до магазину, який знаходиться неподалік.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання та продовження на досудовому розслідуванні, у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, не змінилися та продовжують існувати і на цей час.

Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце мешкання, є особою працездатного віку, разом з цим до затримання офіційно не працював, не одружений, дітей не має, раніше не судимий, має матір похилого віку.

Разом з цим, зазначені обставини не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та неодноразового продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою, а міцність його соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу.

На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

На думку суду, обраний відносно обвинуваченого на досудовому розслідуванні та у підготовчому судовому засіданні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено під час судового розгляду, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_5 не виходить за межі розумного строку.

Застосований відносно ОСОБА_5 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Разом з цим, ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 17 грудня 2024 року ОСОБА_5 було визначено розмір застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На переконання суду внесення застави в такому розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим, відсутні підстави для зменшення розміру застави.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку проте, що у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 201, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 08 січня 2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено 09 січня 2026 року.

Суддя: ОСОБА_1