Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/216/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/2058/16-к Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, якою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289, ч.1 ст.304 КК України, застосовано дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 28.03.2026 включно, без визначенням застави

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу районного суду щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, застосувавши до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що ухвала суду є не мотивованою та не обґрунтованою. Так, судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 не ухилявся від явок до суду й з`явився за викликом поліції добровільно, та після надання пояснень щодо причини попередніх неявок за судовими викликами. Про добровільність дій обвинуваченого свідчить той факт, що в матеріалах кримінального провадження відсутній прокол затримання особи на виконання ухвали суду про дозвіл на затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, про свою хворобу у січні 2026 року обвинувачений повідомляв суд шляхом надсилання, 14.01.2026 р. на офіційну адресу суду відповідної заяви. Отже, прокурором не доведено факти ухилення від суду щонайменше 10.12.2025 р. та 14.01.2026 р., що свідчить про відсутність в обвинуваченого наміру ухилитися від суду. Таким чином, прокурором не доведено наявність ризиків, на які він посилався у своєму клопотанні. При цьому, судом не врахована процесуальна поведінка обвинуваченого від моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти 27 квітня 2017 року та подальшого завершення домашнього арешту через 60 днів, внаслідок якого обвинувачений добровільно з`являвся за викликом суду та брав участь в судових засіданнях до липня 2025 р., а також його соціальні зв`язки за місцем проживання та режим його роботи. Отже, більше 9-ти років судового провадження обвинувачений не мав намірів і не вчиняв фактів переховування від суду. Також судом не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання. Зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Негативна інформація за місцем проживання відсутня. За місцем роботи характеризується позитивно. ОСОБА_7 , яка є власником нерухомого майна, де зареєстрований ОСОБА_6 , надала свою згоду на застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0001868 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289, ч.1 ст.304 КК України.

28.01.2026 ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що 23 липня, 02 жовтня, 11 листопада, 10 грудня 2025 року, 12 січня, 14 січня 2026 року обвинувачений ОСОБА_6 не з`являвся в судові засідання за викликом, про причини неявки суд не повідомляв. В зв`язку з неявкою обвинуваченого до суду до нього неодноразово був застосований примусовий привід, який виконати не вдалося через відсутність ОСОБА_6 за місцем проживання. 14 січня 2026 року обвинуваченого ОСОБА_6 було оголошено в розшук, надано дозвіл на затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, провадження до виконання ухвали було зупинене. 28 січня 2026 року провадження було відновлене в зв`язку з надходженням до суду інформації про те, що ОСОБА_6 перебуває у відділі поліції. Тому, врахувавши матеріали справи, які свідчать про наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходів у вигляді тримання під вартою, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів. Судом не визначено розмір застави, оскільки до обвинуваченого раніше був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в подальшому був змінений на домашній арешт, тобто ОСОБА_6 було відомо наслідки ухилення від суду, але він свідомо ігнорував виклики в судові засідання, протягом більше шести місяців.

До початку апеляційного розгляду прокурор подав клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, міськрайонний суд виконав вимоги ст. 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про обрання саме такого запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0001868 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.289, ч.1 ст.304 КК України постановлено ухвалу про обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість скасування чи зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду корисливих умисних кримінальних правопорушень, які відносяться до особливо тяжких, а тому з метою уникнення від відповідальності дає підстави вважати, що останній буде переховуватися від суду.

23 липня, 02 жовтня, 11 листопада, 10 грудня 2025 року, 12 січня, 14 січня 2026 року обвинувачений ОСОБА_6 не з`являвся в судові засідання суду першої інстанції за викликом, про причини неявки не повідомляв. В зв`язку з чим до нього неодноразово був застосований примусовий привід, який виконати не вдалося через відсутність ОСОБА_6 за місцем проживання.

14 січня 2026 року обвинуваченого ОСОБА_6 було оголошено в розшук, надано дозвіл на затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Отже, ризик переховування від суду підтверджується тим, що обвинувачений був оголошений у розшук, крім того, під тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому йому злочині, останній може вчиняти такі спроби.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обгрунтовується тим, що останній, будучи обізнаним про розгляд кримінального провадження в суді, ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Тому, у разі застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Є не обґрунтованими також доводи захисникастосовно того, що останній має постійне місце проживання, за яким можливо застосувати домашній арешт та він не має на меті переховуватись від суду, оскільки як встановлено колегіє суддів, до останнього вже був застосований домашній арешт, тобто ОСОБА_6 було відомо наслідки ухилення від суду, але він свідомо ігнорував виклики у судове засідання.

Отже, з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. 1,3,5 ч.1 статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що існують ризики, передбачені ч.1 статті 177 КПК України, які враховані судом під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 тримання під вартою, як про це просить захисник.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно врахував обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який посягає на суспільні інтереси проти власності, а також особу обвинуваченого, якому вже було змінено запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, однак останній не довів свою належну процесуальну поведінку, не визначив розмір застави.

Апеляційним судом також не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: