ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1103/26 Справа № 192/3118/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення відбування покарання ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_7 , який відбув 2/3 частини строку покарання, був працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» на промисловій зоні, зараз не працює за станом здоров`я, за весь період відбування покарання має 2 порушення режиму утримання, останнє з яких 15 вересня 2025 року, не приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також не виконував законних вимог адміністрації. 03 жовтня 2025 року, адміністрацією колонії відмовлено засудженому в направленні документів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від покарання, як такому що не довів своє виправлення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що є що засуджений своєю поведінкою на даний час не довів своє виправлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що засуджений відбув 2/3 частини покарання, був постійно працевлаштований у СВК №21, до отримання травми та 3ї групи інвалідності, до праці ставився добре, зробив належні висновки щодо вчиненого правопорушення, визнавав і визнає свою провину, щиро розкаюється у вчиненому, більше такого не повторить.

Також захисник акцентує увагу на тому, що засуджений у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, підтримує зв`язок з рідними, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

Вказує захисник про те, що засуджений отримав травму та третю групу інвалідності саме під час виконання своїх трудових обов`язків.

Відтак на переконання захисника, враховуючи поведінку засудженого та відношення до праці можливо зробити висновок, що останній довів своє виправлення, а суд правильно встановивши фактичні обставини справи, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальності.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу суду першої інстанції скасувати й постановити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив з того, що він відбув 2/3 частини строку покарання, був працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» на промисловій зоні, зараз не працює за станом здоров`я, за весь період відбування покарання має 2 порушення режиму утримання, останнє з яких 15 вересня 2025 року, не приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також не виконував законних вимог адміністрації, й 03 жовтня 2025 року, адміністрацією колонії відмовлено засудженому в направленні документів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що засуджений своєю поведінкою не достатньо довів своє виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 20.04.2022, за весь час відбуття покарання заохочень не має, мав 2 стягнення 27.06.2022, яке є погашеним та 15.09.2025 року за паління цигарки у невідведеному місці у вигляді попередження, яке станом на цей час не погашене.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, який вважає, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на цей час ОСОБА_7 не довів своє виправлення, оскільки відбуваючи покарання з квітня 2020 року не отримав жодного заохочення, й має одне непогашене стягнення, що свідчить про його неналежне ставлення до правил поведінки встановлених у виправній установі.

При цьому, колегія суддів, як і суд першої інстанції звертає увагу на те, що засуджений не оскаржував рішень адміністрації колонії щодо накладення на нього стягнень за порушення режиму утримання, тобто погодився з ними.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи захисника про додержання засудженим правил поведінки та виконання покладених обв`язків є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення.

В даному випадку колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення.

Наявність у обвинуваченого певного ступеню інвалідності не є підставою для його звільненню умовно-достроково, оскільки наявність тяжкої хвороби є підставою для звільнення від відбування покарання за хворобою на підставі ст. 84 КК України.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2026 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4