У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000074 віл 26.03.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

за участю :

прокурора - ОСОБА_4

встановив:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 про накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на рухоме майно, право власності на яке зареєстроване за підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 право власності зареєстровано на підставі ВМД №25UA10U2 від 22.07.2025, договір укладений у СГ №998-08/25 від 06.08.2025; автомобіль марки BMW X5 2008 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , право власності зареєстровано на підставі ВМД №UA205170/2022/009676 від 03.06.2022; ПОСВ.МИТНИЦІ(МИТО-100%) №VL0307175 від 03.06.2022; автомобіль марки AUDI A6 2012 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_4 , право власності зареєстровано на підставі договору СГ №4347 від 08.11.2018, із забороною відчуження та забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначеного об`єкту нерухомого майна.

Мотивуючи зазначене клопотання, слідчий вказує на наступне.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000074 віл 26.03.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що заступник голови Козелецької селищної ради з питань житлово-комунального господарства ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище та заявляючи про наявність впливу на депутатів селищної ради, з грудня 2022 року вступив у взаємовідносини з ОСОБА_6 щодо реалізації проєкту зі створення станції сортування твердих побутових відходів на полігоні ТПВ Козелецької селищної ради. У ході спілкування ОСОБА_5 повідомляв про складність отримання полігону в оренду та запевняв, що може сприяти вирішенню цього питання, у тому числі шляхом впливу на прийняття рішень органом місцевого самоврядування. За його рекомендацією було зареєстровано ТОВ «Біоенергія 2023», а також розпочато підготовку документів, необхідних для зміни цільового призначення земельної ділянки та розроблення детального плану території.

У подальшому, у 2024-2025 роках, ОСОБА_5 , усвідомлюючи зацікавленість ОСОБА_6 у реалізації проєкту, сформував злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди за вплив на депутатів Козелецької селищної ради. Він повідомив, що може організувати прийняття необхідних рішень сесією ради, проведення громадських слухань та створення умов для передачі земельної ділянки в оренду без проведення аукціону, а також гарантувати перемогу ТОВ «Біоенергія 2023» у майбутньому конкурсі. За такі «послуги» ОСОБА_5 вимагав грошові кошти, зокрема 20 000 доларів США, а також окремі суми за розроблення детального плану території та проєкту землеустрою.

Після того як ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів та діяв під їх контролем, ОСОБА_5 продовжив вимагати та узгоджувати розміри неправомірної вигоди, підтверджуючи свій вплив на депутатів, у тому числі шляхом демонстрації рішення сесії селищної ради про розроблення детального плану території. 12 листопада 2025 року в місті Києві ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у національній та іноземній валюті за вплив на прийняття рішень Козелецькою селищною радою та подальше сприяння в отриманні земельної ділянки в оренду, після чого був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, 12.11.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що у володінні ОСОБА_5 перебувають транспортні засоби , а саме: автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 ; автомобіль марки BMW X5 2008 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 ; автомобіль марки AUDI A6 2012 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_4 .

Беручи до уваги, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та те, що об`єкти майна, а саме: що автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 ; автомобіль марки BMW X5 2008 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 ; автомобіль марки AUDI A6 2012 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_4 , можуть бути використані як вид покарання у вигляді конфіскації майна, слідчий, з метою збереження майна та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення чи перетворення, а також враховуючи ймовірність застосування конфіскації майна як виду покарання, просив слідчого суддю клопотання задовольнити

Розгляд вказаного клопотання був призначений на 08.12.2025 р. та при розгляді якого було оголошено перерву до 09.12.2025 р. для надання додаткових пояснень.

08.12.2025 р. прокурор ОСОБА_4 зазначив, що просить суд задовольнити клопотання частково, а саме в частині арешту першого автомобіля залишити без розгляду, оскільки на цей час відпала необхідність у вирішенні зазначеного питання з огляду на те, що вказаний транспортний засіб уже арештований ухвалою слідчого судді як речовий доказ у кримінальному провадженні, тоді як щодо інших транспортних засобів прокурор просить накласти арешт, зважаючи на їх значення для забезпечення цілей досудового розслідування.

09.12.2025 р. від прокурора ОСОБА_4 надійшла заява, якою останні просив проводити розгляд клопотання за його відсутності, долучив до матеріалів клопотання копію ухвали про накладення арешту на майно а також копії реєстраційних карточок ТЗ.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора в судовому засіданні, вивчивши клопотання та документи, додані до клопотання, розглянувши заяву прокурора про залишення бкщ розгляду клопотання в частині, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001038 від 15.08.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Щодо заяви прокурора про залишення клопотання без розгляду в частині накладення арешту на автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 необхідно вказати, що чинні норми КПК України не передбачають ухвалення слідчим суддею за результатами розгляду клопотання про арешт майна такого процесуального рішення, як залишення його без розгляду.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 1 ст. 26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених ст. 7 КПК України, є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Враховуючи, що прокурор звернувся до суду із заявою, в якій фактично відмовився від реалізації та використання права на підтримання поданого клопотання про арешт майна в частині та розгляду слідчим суддею питань, порушених у ньому, слідчий суддя приходить до висновку, що заява прокурора підлягає задоволенню, а клопотання про арешт майна в частині накладення арешту на - автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 - залишенню без розгляду.

12.11.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Так, відповідно санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з додатковим покарання у вигляді конфіскації майна.

З реєстраційної картки транспортного засобу вбачається, що автомобіль AUDI A6, 2012 року випуску, тип кузова - седан, легковий, з дизельним двигуном об`ємом 1968 куб. см, VIN НОМЕР_4 , був зареєстрований 08.11.2018 року у Чернігівській області, при цьому власником транспортного засобу зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув право власності на підставі договору, укладеного у сервісному центрі МВС №4347 від 08.11.2018, шляхом перереєстрації на нового власника.

З реєстраційної картки транспортного засобу вбачається, що автомобіль BMW X5, 2008 року випуску, тип кузова - універсал, категорія - легковий, з дизельним двигуном об`ємом 2993 куб. см, VIN НОМЕР_2 , був зареєстрований 24.06.2022 року у Київській області як транспортний засіб, ввезений з-за кордону на підставі митних документів. Власником автомобіля зазначено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий вказував на необхідність накладення арешту на майно на підставі п.п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання, а також за рахунок нього може бути забезпечене відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити: 1) чи набула особа статусу підозрюваного; 2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна; 3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою; 4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких слідчий звертається із відповідним клопотанням; 6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації на стадії досудового розслідування може бути застосований лише до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Як встановлено слідчим суддею, 12.11.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про що міститься його підпис про отримання підозри.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 , має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, оскільки санкція статті, у вчиненні яких повідомлено про підозру, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Як вказувалось вище, підставою застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», у зв`язку з чим, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з вказаної практики вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що могла вчинити саме інкримінований їй злочин. При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником чи довіреними йому особами.

Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження та підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації, враховуючи, що майно підозрюваного за вироком суду може бути конфісковане, слідчий суддя доходить висновку, що можливість відчуження нею вказаного майна є обґрунтованою.

З накладенням арешту можливість особи розпоряджатись відповідним майном на власний розсуд та відчужувати його на користь третіх осіб втрачається. Отже, у такий спосіб, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

За таких умов, заявлена слідчим підстава арешту є виправданню, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). "Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідчий суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самої підозрюваної, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає підозрюваний та інші власники майна, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у їх право власності.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність необхідних і достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно в частині автомобіля марки BMW X5 та автомобіля марки AUDI A6, тоді як клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки BYD SONG PLUS підлягає залишенню без розгляду на підставі заявленого прокурором клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 98, 110, 131, 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,

постановив:

Заяву прокурора ОСОБА_4 про залишення без розгляду клопотання про накладення арешту на автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 - задовольнити.

Залишити клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки BYD SONG PLUS 2025 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_1 без розгляду.

Накласти арешт на автомобіль марки BMW X5 2008 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , право власності зареєстровано на підставі ВМД №UA205170/2022/009676 від 03.06.2022; ПОСВ.МИТНИЦІ(МИТО-100%) №VL0307175 від 03.06.2022; автомобіль марки AUDI A6 2012 року випуску, чорного кольору, VIN код: НОМЕР_4 , право власності зареєстровано на підставі договору СГ №4347 від 08.11.2018, які на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , із забороною відчуження та забороною органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо вищезазначеного об`єкту нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1