Провадження № 11-кп/4808/493/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000347 за ч.4 ст.186, ч.4 ст.189 КК України,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч.4 ст.186, ч.4 ст.189 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 23 листопада 2025 року без визначення розміру застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 .

Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З оскаржуваною ухвалою не погодилися та оскаржили в апеляційному порядку захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В своїй апеляційній скарзі захисник оспорює обґрунтованість ухвали суду, вважає її незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що в 2023 році шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було розірвано. Під час перебування у шлюбі вони набули ряд спільного майна, яке в подальшому між собою поділили. Вказує, що в дії ОСОБА_7 кваліфіковані невірно, оскільки у нього з потерпілою наявні цивільно-правові зобов`язання. Його дії можуть підпадати лише під ст.355 КК України. Крім того, обвинувачений не є небезпечним злочинцем. Він працює, має сім`ю, є батьком малолітніх дітей, має міцні соціальні зв`язки, дійшов до порозуміння з потерпілою ОСОБА_9 щодо нажитого ними майна. По факту висунутого обвинувачення потерпіла у нотаріуса склала розписку в якій вказує, що не має претензій до ОСОБА_10 та не заперечує щодо зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу в цій справі. Наразі ОСОБА_7 побудував нову сім`ю і у нього народилася ще одна дитина. Крім того, він є потерпілим в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в м. Києві. Тримання під вартою перешкодить йому реалізувати його права потерпілого.

Таким чином, захисник стверджує, що ризики є необґрунтованими, а тому ухвала суду підлягає скасуванню із застосуванням іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі та її доповненнях наполягає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подане формально й не містить істотних обставин для тримання під вартою. Він вважає, що суд не взяв до уваги його особисті обставини, зокрема наявність сім`ї, неповнолітніх дітей та дружини, які потребують його підтримки, а тому перебування під вартою негативно впливає на його родину. Апелянт стверджує, що не має наміру переховуватися від органів слідства і суду чи впливати на свідків, заявляє про готовність співпрацювати з правоохоронними органами, у зв`язку з чим, на його думку, існують підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, він вважає кримінальне провадження сфабрикованим, а тримання під вартою є засобом тиску, а не необхідним запобіжним заходом. Також наголошує, що до потерпілої фізичного насильства не застосовував, про що, на його переконання, свідчать матеріали судово-медичної експертизи та інші медичні документи. На думку обвинуваченого, суд не надав належної оцінки його особі, зокрема тому, що він є засновником благодійної організації «Бандерштат-ІФ», яка систематично допомагає Збройним силам України, а отже, не становить загрози для суспільства. Він також зазначає, що згадки суду про його неодноразові попередні судимості не можуть автоматично виправдовувати тримання під вартою, оскільки це суперечить практиці ЄСПЛ. Окремо звертає увагу на можливу упередженість суду, вказуючи на ігнорування його заяв та клопотань, переривання виступів.

Крім того, обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначає, що під час обрання запобіжного заходу та кваліфікації його дій не було враховано обставини його стосунків із колишньою дружиною ОСОБА_11 . Так, після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання він за власні кошти здійснив капітальний ремонт квартири, а ключі від неї ОСОБА_11 добровільно передала його теперішній дружині ОСОБА_12 разом із його особистими речами, коли він перебував у Київському СІЗО. Це повністю заперечує будь-які твердження про вимагання чи тиск. Він наполягає, що конфлікт між сторонами має виключно цивільно-правовий характер.

Просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід на домашній арешт або заставу.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційні скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали контрольного кримінального провадження, перевіривши апеляційні доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують дію такого запобіжного заходу.

При цьому, судом врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.4 ст.189 КК України, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання може вдатися до відповідних дій для уникнення від правосуддя, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий. Відносно нього в іншому кримінальному провадженні вже обирався запобіжний захід у виді застави. 17.04.2024 року він був звільнений з-під варти під заставу в 605600 грн, однак вже 19.04.2024 року вчинив діяння, за якими пред`явлено обвинувачення.

Апеляційний суд враховує, апеляційні доводи про наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, сімейних обставин, примирення з потерпілою та відсутності у неї претензій, не спростовують установлених судом ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки такі обставини не є визначальними при вирішенні питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд зазначає, що навіть за умови зміни характеру взаємовідносин між обвинуваченим та потерпілою, ризики переховування від суду, впливу на свідків чи вчинення нових кримінальних правопорушень продовжують існувати, зважаючи на тяжкість інкримінованих діянь, попередні судимості обвинуваченого, порушення ним умов застосованих раніше запобіжних заходів, а також об`єктивну неможливість забезпечити належну процесуальну поведінку менш суворими заходами.

Доводи щодо цивільно-правового характеру конфлікту між колишнім подружжям також не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу, оскільки суть та спосіб вчинення інкримінованих дій, їх кваліфікація та фактичні обставини справи свідчать про наявність ознак кримінальних правопорушень, а оцінка доведеності вини виходить за межі предмета апеляційного розгляду на даній стадії провадження.

Посилання ж сторони захисту на нібито упередженість суду першої інстанції є голослівними, не підтверджені матеріалами кримінального провадження та не стосуються обставин, які могли б вплинути на законність ухвали про продовження запобіжного заходу.

Вищенаведене спростовує доводи апелянтів про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ні в апеляційних скаргах, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченим та стороною захисту, не наведено переконливих обставин, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, буде достатнім для забезпечення кримінального провадження.

Проаналізувавши обставини встановлені судом та вимоги наведених норм діючого кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4