ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0022087 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 11 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу, якою зменшити йому розмір застави до мінімального та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу прокурора чи суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що розгляд клопотання відбувався із грубим порушенням вимог КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 11 грудня 2025 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2026 року, також застосовано заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано особу обвинуваченого, який не одружений, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, є військовослужбовцем.

Від обвинуваченого, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Заводського районного суду м. Кам`янського перебуває обвинувальний акт № 0022087 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 16.10.2025 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 11.12.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 315 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд ще не розпочався, свідки судом не допитані, а відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Таким чином, зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, слід зазначити, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено у підготовчому судовому засіданні, що свідчить про те, що вказане кримінальне провадження тільки призначено до судового розгляду, а тому докази не досліджені, обвинувачений та свідки не допитані.

Також, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, який є військовослужбовцем тієї ж військової частини, де несуть службу свідки.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.

Вимоги обвинуваченого щодо зменшення розміру застави, - є безпідставними, оскільки колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Судом першої інстанції в ухвалі зазначено про визначення ОСОБА_6 застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, при цьому судом враховано тяжкість та обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, тому, на думку колегії суддів, застава судом була визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для зменшення розміру застави.

Доводи обвинуваченого про те, що розгляд клопотання відбувався із грубим порушенням вимог КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки обвинувачений в апеляційній скарзі не зазначає, які саме порушення допустив суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 11 грудня 2025 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 11 грудня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4