ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 405/5328/16-к

провадження № 51-2872 км 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і прокурора, який брав участь у провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Кропивницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця й жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда від 04 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, і виправдано у зв`язку з недоведенням наявності в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Суд у вироку вирішив долю речових доказів і розподілив процесуальні витрати.

Кропивницький апеляційний суд скасував вирок місцевого суду й ухвалив новий вирок від 24 червня 2025 року, за яким ОСОБА_7 визнав винуватим за ч. 3 ст. 368 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням владних, організаційно-розпорядчих функцій в правоохоронних органах, на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Також апеляційний суд у вироку прийняв рішення щодо долі речових доказів і розподілу процесуальних витрат.

Згідно з вироком апеляційного суду, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу, старшим лейтенантом поліції, обіймаючи посаду оперуповноваженого відділу карного розшуку Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області, яка пов`язана з виконанням владних і організаційно-розпорядчих функцій, грубо порушивши законодавчі вимоги, умисно одержав неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданої влади та службового становища, за попередньою змовою групою осіб, що було поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, на загальну суму 1000 доларів США.

Так, ОСОБА_7 , дізнавшись, що мешканка м. Кіровограда ОСОБА_8 може мати відношення до незаконного продажу наркотичних засобів, вирішив використати відповідну інформацію в особистих корисливих інтересах. З цією метою ОСОБА_7 у середині листопада 2015 року вступив у попередню змову з ОСОБА_9 , з яким перебував у дружніх стосунках, щодо умисного спільного використання владних повноважень ОСОБА_7 для вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 за вирішення питання щодо непритягнення її до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України.

Реалізуючи спільний злочинний план, ОСОБА_7 за участю ОСОБА_9 у кінці листопада 2015 року, перебуваючи на території меморіального комплексу «Фортечні Воли» в м. Кіровограді, в автомобілі «Део Ланос» (д. н. з. НОМЕР_1 ) повідомив ОСОБА_8 , що виключно за хабар у сумі 500 доларів США кожного місяця вони вирішать вказане питання. Остання вимушена була погодитися надавати їм неправомірну вигоду з метою запобігання настання для себе негативних наслідків у вигляді притягнення до кримінальної відповідальності.

Далі 26 січня 2016 року ОСОБА_9 , реалізуючи спільний з ОСОБА_7 злочинний план, діючи як посередник, зустрівся з ОСОБА_8 у її домоволодінні в АДРЕСА_2 , одержав першу частину неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США і того ж дня, перебуваючи в автомобілі «Міцубісі Оутлендр» на вул. Колгоспній, 61, передав ці грошові кошти ОСОБА_7 .

Крім того, діючи з тією ж злочинною метою, ОСОБА_9 17 березня 2016 року близько 10:00 знову зустрівся з ОСОБА_8 у тому ж домоволодінні, одержав другу частину неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США і того ж дня о 16:30, перебуваючи в автомобілі «Міцубісі Оутлендр» на вул. Родімцева неподалік від автомобільного ринку в м. Кіровограді, передав ці грошові кошти ОСОБА_7 .

Після отримання вказаних грошових коштів як неправомірної вигоди ОСОБА_7 намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, проте працівники СБУ викрили і затримали його неподалік приміщення Кіровоградського обласного онкологічного диспансеру в м. Кіровограді.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок апеляційного суду на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що цей суд порушив засаду змагальності сторін, оскільки скасовувавши виправдувальний вирок і постановивши протилежне рішення про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, не дослідив у судовому засіданні жодного доказу, однак дав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції. Внаслідок цього, як твердить захисник, апеляційний суд не врахував заперечень сторони захисту щодо допустимості доказів і залишив поза увагою низку аргументів про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, адже: під час зустрічі з ОСОБА_8 він не виконував організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій, а тільки перевіряв оперативну інформацію; він не був наділений повноваженнями притягати осіб до кримінальної відповідальності, тоді як за невчинення саме цих дій йому інкриміноване одержання неправомірної вигоди; під час досудового розслідування відбулася провокація ОСОБА_7 на скоєння злочину; не доведено ознак вимагання та вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

У касаційній скарзі з доповненнями прокурор на підставах істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що цей суд відмовив прокурору в повторному дослідженні доказів, які покладено в основу виправдувального вироку місцевого суду, і, не дотримавшись приписів ч. 3 ст. 404 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду ухвалив новий вирок, яким хоч і визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, проте призначив йому покарання у виді позбавлення волі в меншому розмірі, ніж просив прокурор в апеляційній скарзі, яке, на його думку, не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Позиції інших учасників судового провадження

Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу сторони захисту на викладених у ній підставах, водночас просив скасувати вирок апеляційного суду і закрити кримінальне провадження; заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_5 вважала, що необхідно задовольнити касаційну скаргу прокурора в повному обсязі, а скаргу захисника - в частині скасування судового рішення на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 412-414 цього Кодексу.

Із будь-яких інших приводів касаційний суд не вправі втручатися в рішення судів нижчих ланок і виходить із фактичних обставин, установлених ними.

Отже, суд апеляційної інстанції виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, тобто має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, як це передбачено ст. 370 цього Кодексу, а його зміст має узгоджуватися з приписами ст. 374 КПК України. Зокрема, вирок апеляційного суду повинен містити не тільки формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, але й безпосередньо досліджені під час судового розгляду докази на підтвердження встановлених обставин. Водночас, як передбачено ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів щодо цього факту шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису та відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли апеляційний суд установлює інші фактичні обставини справи, зокрема, які свідчать про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, цей принцип висуває більш суворі вимоги, оскільки в такому випадку висновок про винуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд, щоб переконатися, що особу не буде засуджено свавільно. У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже в ситуації, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Однак суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку місцевого суду не виконав зазначених законодавчих вимог.

Місцевий суд, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , дав оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам - показанням обвинуваченого, свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , письмовим доказам (протоколам слідчих дій і іншим документам), а також висновкам експертів.

Не погодившись із цим вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу з вимогою його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і призначити йому відповідне покарання. У скарзі прокурор просив повторно дослідити письмові докази й допитати свідка ОСОБА_8 . Відповідно до звукозапису судового засідання від 03 червня 2025 року апеляційний суд після доповіді змісту оскарженого судового рішення і доводів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, з`ясував, що прокурор підтримав апеляційну скаргу, а сторона захисту категорично заперечувала щодо неї, далі, вислухавши думку сторін щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про повторне дослідження доказів, відмовив у його задоволенні. Після цього в судових засіданнях апеляційний суд надав можливість сторонам висловити доводи, виступити в судових дебатах, а ОСОБА_7 - також останнє слово, видалився до нарадчої кімнати, а після виходу оголосив судове рішення про скасування виправдувального вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, суд апеляційної інстанції, постановивши рішення, протилежне за змістом від рішення місцевого суду, безпосередньо не дослідив жодного доказу у кримінальному провадженні, які були досліджені місцевим судом, проте дав цим доказам іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, що суперечить наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, доводи захисника і прокурора в касаційних скаргах про те, що апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є переконливими. Тому вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 необхідно скасувати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

У касаційних скаргах захисник ОСОБА_6 наводить також аргументи про незгоду з оцінкою доказів і висновком апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а прокурор констатує свою незгоду з розміром призначеного останньому покарання. Враховуючи підстави для скасування вироку апеляційного суду, перевірка цих доводів не здійснюється, оскільки оцінка їх обґрунтованості можлива після усунення апеляційним судом допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході нового апеляційного розгляду.

Під час нового розгляду кримінального провадження апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити обставини, що становлять предмет доказування в цьому кримінальному провадженні, та з дотриманням положень глави 31 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і прокурора задовольнити частково.

Вирок Кропивницького апеляційного суду від 24 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3