Справа № 626/3806/25
Провадження № 1-кс/626/170/2026
УХВАЛА

13 лютого 2026 року м.Берестин

Слідчий суддя Берестинського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , про арешт майна ,-

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач СД ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні№ 0000145 від 02.12.2025 року за ознаками ч.1 ст.249 КК України. Клопотання погоджено з начальником Сахновщинського відділу Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що 02.12.2025 о 12:08 до відділення поліції №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення (ЄО № 7959 від 02.12.2025) від поліцейського СРПП ОСОБА_5 про те, що 02.12.2025 поблизу с. Великі Бучки, Сахновщинської с/р, Берестинського району, Харківської області на річці Оріль невстановлена особа за допомогою гумового човна незаконно здійснювала вилов риби забороненим знаряддям, а саме сітками.

За вказаним фактом відповідно до вимог ст. 214 КПК України відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 249 КК України.

02.12.2025 приблизно о 10-й годині, ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову риболовних сіток, приїхав на берег річки Оріль що розташована поблизу с. Великі Бучки, Сахновщинської с/р, Берестинського району, Харківської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконного видобутку риби, бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони й відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, вийшов на воду вище зазначеної водойми за допомогою гумового човна «KOLIBRI» зеленого кольору та встановив заборонені знаряддя лову три власні риболовні сітки з льоски.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою забороненого знаряддя лову, 02.12.2025 близько 12-ї години, ОСОБА_6 за допомогою гумового човна «KOLIBRI» зеленого кольору вийшов на воду річки та за допомогою риболовних сіток здійснив незаконний вилов риби, а саме окуня у кількості 20 штук, краснопірки у кількості 9 штук, плітки у кількості - 6 штук, плоскирки у кількості - 3 штуки та щуки у кількості 2 штуки. Після чого ОСОБА_6 поклав риболовні сітки з рибою до човна та поплив на берег річки, де в подальшому був виявлений працівниками поліції.

В результаті незаконного зайняття рибним добувним промислом без належного дозволу, забороненими знаряддями лову риболовними сітками, ОСОБА_6 , в порушення Правил любительського рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 19.09.2022 № 700 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16 листопада 2022 року за № 1412/38748, незаконно добув рибу, а саме: окуня у кількості 20 штук, краснопірки у кількості 9 штук, плітки у кількості - 6 штук, плоскирки у кількості - 3 штуки та щуки у кількості 2 штуки на суму 98 328,00 чим заподіяв довкіллю (водному об`єкту) істотну шкоду за ознакою добування великої кількості водних біоресурсів (риби).

Таким чином ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 249 КК України незаконне зайняття рибним добувним промислом, яке заподіяло істотну шкоду.

09.02.2026 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 249 КК України.

05.02.2026 Управлінням державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Харківській області в інтересах держави в особі Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області в ході досудового розслідування подано цивільний позов в порядку ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ», ст.ст. 47,68,69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 2,56, 141, 175-177 ЦПК України, ст.ст. 61, 127, 128 КПК України, в якому просить стягнути з ОСОБА_6 заподіяну шкоду водним біоресурсам у розмірі 98 328,00 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, встановлено, що ОСОБА_6 має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,3080 га з кадастровим номером :06:000:0039, яка на даний час знаходиться в оренді ТОВ «СХІД ГРАНД АГРО», відповідно до договору оренди землі, виданого 21.01.2025.

Також, ОСОБА_6 має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,88 га з кадастровим номером :01:015:0186, яка на даний час знаходиться в оренді ТОВ «АГРОФІРМА ОРІЛЬСЬКА», відповідно до договору оренди землі, виданого 22.03.201, додаткова угода до договору оренди від 18.10.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самовря дування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Дізнавач вказує, що на земельну ділянку, кадастровий номер :06:000:0039 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 7,3080 та земельну ділянку з кадастровим номером :01:015:0186 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,88 га, які перебувають у власності підозрюваного ОСОБА_6 , а так само і на орендну плату за 2026-2027 роки, необхідно накласти арешт. Вказаний захід забезпечення кримінального провадження слугуватиме для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення і запобігатиме можливості його відчуження.

Слідчий суддя розглянувши вказане клопотання, дослідивши надані до нього матеріали, якими дізнавач його обгрунтовує , прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обгрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2, ч. 3 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу). Санкція ч. 1 ст. 249 КК України не передбачає спеціальної конфіскації майна. Сторона кримінального провадження (прокурор, слідчий), яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (частина восьма статті 170 КПК України), або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа.

Проте, до матеріалів провадження дізнавачем не надано будь яких доказів щодо вартості майна на яке клопоче накласти арешт, у зв`язку з чим слідчий суддя звертає увагу на те, що неможливо оцінити розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту.

Суд вважає, що наявність цивільного позову у даному кримінальному провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту.

Таким чином, існування правової підстави для арешту вказаного майна не підтверджується відповідними доказами.

Слідчому судді, не надано будь яких доказів на підтвердження існування наведених вище, визначених законом обставин. Враховуючи вище викладене, не доведено підстави накладення арешту на земельні дільнки, що належать на праві власності ОСОБА_6 , а так само і на орендну плату за 2026-2027 роки, що при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 170-173, 372, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП №1 Берестинського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000145 від 02.12.2025 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Берестинського районного суду ОСОБА_1