ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2217/24 Провадження 1-кп/636/601/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0003134 від 12.10.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 111-2 КК України.

До обвинувачених ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07.02.2024 застосовано, та в подальшому - ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області від 03.04.2024, 15.05.2024, 03.07.2024, 14.08.2024, 11.10.2024, 25.11.2024, 10.01.2025, 05.03.2025, 10.04.2025, 02.06.2025, 16.07.2025 та 18.08.2025 - продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), який спливає 16.10.2025.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025 в частині запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 18.08.2025 змінено; визначено стосовно ОСОБА_6 суму застави, яку останнім було внесено, у зв`язку з чим ОСОБА_6 звільнено з-під варти 02.10.2025.

Прокурором 13.10.2025 до суду подано письмові клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, покладених на ОСОБА_6 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченим підозра є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотань прокурора заперечував, просив суд відмовити в продовженні строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , або задовольнити його частково, змінивши обраний раніше запобіжний захід на більш м`які, зокрема, - у вигляді домашнього арешту, або встановити розмір застави. При цьому захисник посилався на відсутність доказів існування наведених в клопотаннях прокурора ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, відсутність належного обґрунтування клопотань та необґрунтованість повідомленої підозри.

Крім того, при розгляді клопотання прокурора стосовно його підзахисного - ОСОБА_7 адівокат ОСОБА_4 просив суд врахувати висновки, наведені в ухвалі Харківського апеляційного суду, зоокрема щодо тривалості строку утримання обвинуваченого під вартою, доцільності врахування практики ЄСПЛ при розгляді клопотання прокурора та щодо зменьшення ризиків у даному провадженні на існування яких посилається прокурор, з пливом часу.

Адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти продовження стосовно ОСОБА_6 обов`язків, покладений ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025, проте зазначив, що одним зі свідків сторони обвинувачення є дружина ОСОБА_6 , з якою останній разом проживає.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали думку захисників, проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 заперечували, просили суд змінити обрані стосовно нього запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, вважали клопотання прокурора незаконним та необґрунтованим, повідомлену їм підозру та, відповідно - пред`явлене обвинувачення - необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, наведена норма закону містить посилання саме на обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, саме до спливу визначеного строку тримання під вартою.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, в зв`язку із чим суд погоджується із твердженням сторони обвинувачення про те, що з урахуванням міри покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, останні, перебуваючи на волі, дійсно можуть спробувати переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у провадженні, оскільки мають інформацію про їх місце проживання, або перешкоджати кримінальному провадженню у іншій спосіб, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та попередити вчинення ними злочинів в подальшому.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Суду, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» ЄСПЛ вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ також нагадує, що існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (те, без чого неможливо) для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках суд повинен встановити, ті чи інші підстави, наведені судовими органами, які виправдовують подальше позбавлення свободи. У разі «відповідності» і «достатності» таких підстав суд має також з`ясувати, чи компетентні національні органи виявили «особливу ретельність» у здійсненні провадження.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд відмічає, що ризиком можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 хоча і не судимі раніше, мають постійне місце проживання, однак обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому є достатні підстави вважати, що вони з метою ухилення від кримінального покарання можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, тим самим вчинити інше кримінальне правопорушення, а також мають можливість впливу на свідків, що матиме суттєве значення для встановлення обставин події.

Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Застосований запобіжний захід відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню у інший спосіб.

Наявні перелічені ризики є реальними, такими, що на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, що на даний момент, на думку суду, виключає можливість зміни виду запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на більш м`який.

Разом із тим, суд ввжажає за доцільне врахувати й висновки суду апеляційної іенстанції, наведені в ухвалі від 01.10.2025, зокрема, щодо зменьшення вказаних ризиків із спливом часу.

Так, апеляційний суд, розглядаючи апеляційнй скарги сторони захисту дійшов висновків, що положення чинного Кримінального процесуального кодексу України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Таким чином, на думку суду, слід врахувати що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою з 07.02.2024 року по теперішній час, тобто майже 1 рік 8 місяців, що вочевидь свідчить про тривалість перебування останнього під вартою.

Проте, в своєму рішенні «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні.

Поряд з цим належить взяти до уваги, що суворість покарання є релевантною обставиною при оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи («Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Отже, зі спливом певного часу саме тільки існування пред`явленого обвинувачення перестає бути підставою для позбавлення свободи, і прокурор має навести інші обґрунтовані підстави продовження запобіжного заходу. Тобто, такі підстави мають бути чітко вказані у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу з наведенням певних фактичних відомостей на підтвердження цих підстав.

Поряд з цим належить врахувати, що кримінальне провадження триває з 2022 року та ОСОБА_7 впродовж цього часу не переховувався від органів досудового розслідування.

Крім того, ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі»). Однак він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами («Мерабішвілі проти Грузії»).

Однак, з плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для обґрунтування тримання підозрюваного під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, отриманню показань («Клоот проти Бельгії»).

Належить врахувати, що ймовірність вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п.3 ч.1 ст. 177 КПК України дійсно існує, однак прокурор в своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вчерговий раз не навів будь-яких обґрунтувань того, що наведений ризик продовжує існувати, не навів будь-яких відомостей щодо здійснення або намагання обвинувачених незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, рішення не звільняти затриманого може стати таким, що не відповідає меті, з якою було винесено рішення про тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, якщо відповідну особу продовжували утримувати під вартою на підставі існування ризику повторного вчинення злочину такою особою, але особа, в той же час, позбавлена необхідних засобів, як-от відповідної терапії, щоб продемонструвати, що він або вона більше не становлять небезпеку («Клінкенбус проти Німеччини» (Klinkenbu? v. Germany), 2016, § 47).

Поряд з цим, серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб ризик був явним, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, минулого особи та її характеристик. Відсутність судимостей може свідчити про відсутність підстав, що обвинувачений може вчинити новий злочин, а наявність роботи та міцних соціальних зв`язків може свідчити про те, що особа не схильна до повторного вчинення злочинів (Сельчук проти Туреччини, Мацнеттер проти Австрії, Сулаоя проти Естонії).

Відповідно до відомостей, що містяться в матеріалах цього провадження вбачається, що ОСОБА_7 має хронічні захворювання, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності раніше не притягався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має місце реєстрації та постійне місце проживання.

Враховуючи ці відомості, а також необхідність застосування практики ЄСПЛ, а також те, що останнім часом Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу правоохоронних органів та судів України на неприпустимість тривалого перебування особи під вартою без судового рішення по суті справи, суд дійшов висновку, що у цьому провадженні, на теперішній час, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України істотно зменшились.

Отже, з перебігом певного часу обставини, що стали підставою для продовження та обрання запобіжного заходу, згідно до зазначених конвенціальних норм, практики ЄСПЛ та вітчизняного законодавства мають бути істотно переглянуті, оскільки особа має право на розгляд кримінального провадження щодо неї впродовж розумного строку, що є складовою права особи на справедливий суд, тобто держава в особі судових органів повинна забезпечити виконання цих приписів, а обвинувачені не повинні в такій ситуації нести тягар такого найбільш обтяжуючого примусу в умовах невиправданої тяганини та невизначеності без вагомих об`єктивно доведених підстав.

Проте, в цьому кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою вже майже 1 рік 8 місяців, судовий розгляд справи по суті триває, що свідчить про можливість порушення п.3 ст.5 Конвенції, яка наголошує про гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження.

Враховуючи тривалість строку перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, відомості про його особу та стан здоров`я, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, наведені в ухвалі від 01.10.2025, суд дійшов висновку про необхідність розгляду можливості застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що встановлені ризики дійсно існували і певною мірою продовжують існувати, однак вищезазначені обставини, на думку суду, вказують на зменшення тих ризиків, які були підставою для застосування та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відомостей про наявність нових ризиків у поведінці останнього доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Суд дійшов висновку, що саме у цьому і проявляється гуманність та демократичність положень та завдань кримінального процесуального закону. Адже можливість внести заставу і виконувати обов`язки, які будуть визначені слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави, більш позитивно сприймаються, ніж перебування у місцях позбавлення волі.

Поряд з цим, відповідно до положень ч.6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ст. 114-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цією статті тримання під вартою.

З урахуванням наведених обставин, з урахуванням положень ч.6 ст. 176 КПК України, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, та продовжує обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Отже, вирішуючи питання про продовження раніше обраного запобіжного заходу, у відповідності до положень ч.4 ст. 183 КПК України, суд, задовольняючи клопотання прокурора, вважає за доцільне встановити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави.

Щодо ОСОБА_6 суд вважає за доцільне продовжити покладені на нього ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025 процесуальні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 183, 184, 193-199, 314,315, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Клопотання прокурора про продовженння обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів, а саме до 11.12.2025, строк дії обов`язків, покладених на нього ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.10.2025: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з Харківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 11.12.2025.

Визначити суму застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою на депозитний рахунок Чугуївського міського суду Харківської області: UA0006674, отримувач - ТУ ДСА України у Харківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249, банк - ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172 призначення платежу: застава згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 13.10.2025 у справі № 636/2217/24 (провадження № 1-кп/636/601/25) відносно ОСОБА_7 .

При внесенні суми застави, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 процесуальні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з Харківської області без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що у разі не виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, застава буде звернена в дохід держави, а обвинувачений підлягає поміщенню до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - у той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали суду, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1