Провадження № 1-кс/643/7176/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2025 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю слідчого ОСОБА_4 ,

за участю захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за №0003476 від 19.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, раніше в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 19.12.2025 близько о 01:00 год., точний час досудовим розслідуванням не встановлений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля будинку за місцем свого за адресою: АДРЕСА_2 , де спілкувався із раніше знайомим мешканцем вказаного будинку ОСОБА_7 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. В ході розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раптово виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_6 , знаходячись біля входу до під`їзду будинку № 18-б по вул. Ахієзерів в м. Харкові, діючи з метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, з мотивів особистих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, та, бажаючи настання їх наслідків, стоячи напроти ОСОБА_7 на відстані витягнутої руки, правою рукою дістав з кишені предмет, який має колюче-ріжучі властивості, та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості, використовуючи його в якості знаряддя злочину, діючи умисно, зі значною силою, наніс ОСОБА_7 один удар по тулубу спереду в область живота, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки. Після чого ОСОБА_6 самостійно припинив свої злочинні дії та залишив місце вчинення злочину, а ОСОБА_7 звернувся до сусіда ОСОБА_8 з проханням викликати йому медичну допомогу.

19.12.2025 ОСОБА_7 викликаною бригадою швидкої невідкладної медичної допомоги був госпіталізований до КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18» ХМР, де йому було надано своєчасну кваліфіковану медичну допомогу.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а тому, побоюючись суворого покарання, яке їй загрожує у разі визнання його винним, підозрюваний може вдатися до втечі та переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки після вчинення злочину, ОСОБА_6 не бажаючи бути викритим та притягнутим до кримінальної відповідальності за скоєне сховав знаряддя вчинення злочину;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено конкретне знаряддя вчинення злочину;

- незаконно впливати на свідків, потерпілого, оскільки ОСОБА_6 , будучи підозрюваним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене, перебуваючи не під вартою, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на осіб, які володіють цінною для слідства інформацією, але на теперішній час ще встановлюються та в якості свідків не допитані. Також, слід врахувати факт того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на вже допитаних свідків, потерпілого у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваного, останньому відомо місце мешкання потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, які мешкають разом із останнім в одному будинку, у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді, як застави так і домашнього арешту;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення необережного злочину проти життя та здоров`я особи, та, не зважаючи на той факт, що судимість за вказане кримінальне правопорушення знята та погашена у встановленому законом порядку, вказаний факт свідчить про схильність особи до вчинення кримінальних правопорушень, на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти життя та здоров`я особи, припинення його протиправної діяльності не було наслідком добровільного волевиявлення останньої, а є наслідком роботи працівників правоохоронних органів, тому останній, в разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде мати змогу продовжити свою злочинну діяльність, тобто більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та, в подальшому, під час розгляду справи по суті судом.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у клопотанні. Додатково пояснив, що потерпілий ОСОБА_7 вказував інші паспортні дані, а саме зазначав, що він є ОСОБА_9 .

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що обставини, викладені у підозрі не відповідають дійсності, вину не визнав, вказав, що не наносив жодних ударів потерпілому. Вказав, що знає потерпілого як ОСОБА_10 , оскільки останній так представлявся, про те, що його звуть ОСОБА_11 дізнався від органів поліції, мав з ним дружні стосунки. Чому потерпілий вказав на нього як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, він не знає, оскільки він допомагав ОСОБА_10 спуститися до карети ОСОБА_12 невідкладної допомоги, вкладав його на носилки, і сам ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) казав, йому, що його підрізали невідомі на перехресті на вулиці за те, що він не дав закурити. Підтримав позицію свого захисника.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що позиція з його підзахисним узгоджена, звернув увагу суду на заяву та допит потерпілого ОСОБА_13 , на покази свідка ОСОБА_14 . Зазначив, що відсутні докази обґрунтування клопотання і їх стороною обвинувачення не надано. Підозра не обґрунтована, ризики, зазначені у клопотанні не обґрунтовані та не доведені, викладені формально. Просив у задоволенні клопотання відмовити, обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19.12.2025 за погодженням з прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що підтверджується: електронним рапортом від 19.12.2025 за повідомленням оператора «102» стосовно госпіталізації ОСОБА_7 з адреси: АДРЕСА_2 до КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18» ХМР; протоколом огляду місця події від 19.12.2025 за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-б; протоколом огляду місця події від 19.12.2025 за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-б; протоколом огляду місця події від 19.12.2025 за адресою: м. Харків, Єдності, 104; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 19.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 19.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 19.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 19.12.205; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 19.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 19.12.2025; протоколом обшуку в порядку ч.3 ст. 233 КПК України за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом затримання ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину від 19.12.2025; речовими доказами; довідкою від 19.12.2025 з КНП «Міська багатопрофільна лікарня № 18» ХМР згідно якої, у ОСОБА_7 встановлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілого.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти життя та здоров`я іншої особи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність соціальних зав`язків підозрюваного, постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 15.05 години 19.12.2025.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 15.05 години 16.02.2026.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 22 грудня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1