Справа № 747/395/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/851/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

захисника адвоката ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено при розгляді кримінального провадження №0000090 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.306, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого та ухвалено продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 грудня 2025 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення, враховуючи продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою та міру покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення. Також, прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти наявним ризикам.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокатом ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвалу суду першої інстанції була постановлена з істотним порушенням вимог Конституції України, КПК України, висновки суду, викладені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи та не враховують відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та його матері, яка залишена в безпорадному стані. Вважаючи незаконними попередні рішення суду про тримання під вартою ОСОБА_7 зазначає, що останній більше року утримується під вартою, судовий розгляд, через обставини, які не залежать від його підзахисного не проводиться. Вказує, що відсутні підтверджуючі дані, які б свідчили про наміри чи підготовку ОСОБА_7 здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування. Зазначає, що попередня поведінка обвинуваченого вказує про зворотнє, останній після вчинення за версією обвинувачення дій не здійснював будь-яких спроб переховуватися, чи змінити своє місце проживання. Звертає увагу, що викриття можливої злочинної діяльності організації, в якій за версією слідства брав участь ОСОБА_7 , була здійснена правоохоронними органами півроку тому, але спроб з боку останнього впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта у цьому кримінальному провадженні, правоохоронними органами не зафіксовано. Вказує, що прокурором не подано жодного доказу, що підтверджував би викладені в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу обставини справи та ризики, передбачені ст. 177 КПК України. На переконання захисника, стороною обвинувачення не надано жодного обґрунтування того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, не може запобігти наведеним заявленим ризикам. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги стан здоров`я ОСОБА_7 , який є незадовільний та погіршився протягом його тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 щодо необхідності задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, суттєво не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, тяжких та особливо тяжких злочинів, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні цих кримінальних правопорушень, ризики, що були підставою для застосування відповідного запобіжного заходу не зменшилися, а тому обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, не дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Колегія суддів зазначає, що наразі кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд не завершений, а тому наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу не досягли такого рівня, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Твердження сторони захисту на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, їх суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Твердження апелянта про неврахування судом певних обставин щодо обвинуваченого не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини самі по собі не свідчать про безпідставність продовження даного виду запобіжного заходу.

В той же час, апеляційному суду, не було надано доказів щодо неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі через його стан здоров`я, а також отримувати лікування за необхідності.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року, якою було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4