1Справа № 335/1774/23 1-кп/335/207/2025
2 грудня 2025 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорки ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, військовослужбовця, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, 05.10.2021, прибув до Запорізького міського центру зайнятості, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 16-б, з метою отримання соціальної допомоги по безробіттю, у відповідності до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Далі ОСОБА_4 надав працівникам Запорізького міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного, у зв`язку з тим, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.
Так, на підставі поданої ОСОБА_4 заяви, Запорізьким міським центром зайнятості 08.10.2021 винесено наказ № НТ 211008 про надання ОСОБА_4 статусу безробітного від 05.10.2021 та призначено допомогу по безробіттю, яку останній отримував на банківський рахунок НОМЕР_1 в банку ПАТ «Приват Банк», за період з 05.10.2021 по 17.10.2021 та з 02.11.2021 по 21.11.2021.
Разом з цим встановлено, що ОСОБА_4 на момент звернення до Запорізького міського центру зайнятості, перебував у цивільно-правових відносинах з ТОВ «Рембуд Інжиніринг» на підставі наказу № 13/09 від 17.09.2021 про прийняття на посаду слюсаря-ремонтника з 20.09.2021.
Під час перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітний, ОСОБА_4 належав до категорії зайнятого населення (в розумінні ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення») та не мав права на перебування у статусі безробітного та на отримання допомоги по безробіттю.
Таким чином, перебуваючи у приміщенні Запорізького міського центру зайнятості, в порушення Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом на отримання коштів по безробіттю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно приховав від провідного фахівця відділу надання послуг Запорізького міського центру зайнятості відомості щодо свого працевлаштування у ТОВ «Рембуд Інжиніринг» та у період з 05.10.2021 по 17.10.2021 та з 02.11.2021 по 21.11.2021, незаконно отримав допомогу по безробіттю у розмірі 10 334 грн 58 коп., тим самим завдавши матеріальної шкоди Запорізькому міському центру зайнятості на вказану суму.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця та способу вчинення кримінального проступку. Просив суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ним не оспорюються по даному кримінальному провадженні. При цьому вказав, що розуміє зміст цих обставин, позиція його добровільна і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі.
Обвинувачений в тому, що скоїв щиро покаявся. Вказав, що ним добровільно відшкодовано заподіяну шкоду Запорізькому міському центру зайнятості в сумі 10 334 грн 58 коп.
На підставі положень ч. 3 ст.349 КПК України, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його думки, думки його захисника адвокатки ОСОБА_5 , яка повідомила, що вважає за можливе закінчити судове слідство по справі без дослідження доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурора про докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися. Судом роз`яснено обвинуваченому обмеження у праві на апеляційне оскарження вироку суду посилаючись на невизнання обставин, які не оспорювалися під час розгляду справи. Обвинувачений також підтвердив, що йому зрозуміло, що він обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), також підтвердив, що повністю розуміє наслідки своїх дій, повного визнання вини та відмови від дослідження усіх доказів по справі.
За обставин, викладених у обвинувальному акті, зважаючи на той факт, що прокурор, обвинувачений, захисник не оспорювали обставин, встановлених органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінальному проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Вказане діяння згідно положень ст. 12 КК України є проступком.
Щодо призначення покарання, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря нарколога та на психіатричному обліку не перебуває, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, є військовослужбовцем, має грамоти, подяки та нагороди за вагомий внесок у справу відвоювання українських земель в ході російсько-української війни, потерпілий ніяких претензій до обвинуваченого не має, шкоду ним добровільно відшкодовано у повному обсязі.
Відповідно до ст.66 КК України судом встановлені пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини - щире каяття, відшкодування завданої майнової шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Втім, прокурорка в судовому засіданні висловила думку про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, оскільки обвинувачений вчинив кримінальний проступок, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаюється, матеріальну шкоду відшкодував, з дня вчинення обвинуваченою проступку і до дня розгляду справи по суті минуло більше трьох років.
Захисник та обвинувачений у судовому засіданні підтримали думку про прокурорки про звільнення обвинуваченого від кримінального покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши думку прокурорки, яка вважала за можливе звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності і у зв`язку з цим закрити кримінальне провадження, про що також просила захисниця обвинуваченого адвокатка ОСОБА_5 , яка також вважає, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Санкція ч. 1 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо є підстави, передбачені законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 285 КПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
В силу вимог ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Як вбачається з абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, яке згідно зі ст. 12 цього Кодексу відноситься до кримінальних проступків. Обвинувачений у вчиненому щиро кається, визнав вину у скоєнні даного проступку, вчинив його вперше, заподіяну матеріальну шкоду Запорізькому міському центру зайнятості внаслідок вчиненого ним проступку відшкодував у повному обсязі під час досудового розслідування.
Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення минуло понад 3 роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, не вчинив нового кримінального правопорушення, підстав для зупинення чи переривання перебігу строків давності не було, заподіяну матеріальну шкоду Запорізькому міському центру зайнятості внаслідок вчиненого ним проступку відшкодував у повному обсязі під час досудового розслідування, а тому він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
У судовому засіданні судом було роз`яснено ОСОБА_4 наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав. Обвинувачений зазначив, що йому усе зрозуміло та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити.
Витрати на залучення експертів та речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.
Арешт на майно не накладався.
Запобіжний захід не обирався.
На підставі вищенаведеного, ст. 49 КК України, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст.ст. 285, 286, 288, 350, 369, 372, 392, 395 КПК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінального покарання за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду, а засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.

Копії вироку негайно після його проголошення надати прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1