ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2761/25 Справа № 210/2998/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27 травня 2025 року, якою залишено без задоволення подання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_8 , узгоджене головою спостережної комісії ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27 травня 2025 року залишено без задоволення подання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_8 , узгоджене головою спостережної комісії ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд 1-ї інстанції, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_7 такою, що свідчить про його виправлення, суд вважав, що засудженим не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. На думку суду, звільнення від відбування покарання умовно-достроково з огляду на поведінку засудженого та ставлення до праці, який не довів свого виправлення, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Доводи апеляційної скарги:

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду 1-ї інстанції та ухвалити нове рішення про його умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду, зазначені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно не врахував, що на час звернення з поданням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, він вже відбув 2 роки 2 місяці, що цілком задовольняє вимоги п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України.

Звертає увагу, що він не є працевлаштованим на виробництві установи через те, що комерційні структури не бажають заключати з ним трудовий договір через те, що він не має відповідної до їх вимог освіти і кваліфікації. Проте, добровільно бере участь в безоплатних роботах з благоустрою та прилеглих територій, згідно з ч. 5 ст. 118 КВК України. Просить врахувати, до роботи ставиться відповідально і сумлінно, за що має два заохочення.

Зазначає, що не має стягнень за порушення режиму утримання. Не підтримує прокримінальні зв`язки, не створює конфліктних ситуацій. З іншими засудженими підтримує дружні стосунки. З представника адміністрації та співробітниками установи виконання покарань завжди ввічливий, належно виконує їх законні вимоги. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних переговорів, отримує посилки та передачі.

Позиції сторін в суді :

Засуджений ОСОБА_7 , належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні або про відкладення розгляду справи не надав, тому колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги засудженого за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги засудженого, вислухавши пояснення прокурора, колегія суддів вважає наступне:

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.05.2023 року за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України, яким ухвалено покарання у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.72 КК України невідбуте покарання за вироком від 07.07.2022 року перераховано у покарання у виді позбавлення волі з розрахунку, що два дні обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 07.07.2022 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Початок строку відбування покарання: 31.03.2023 року. Зараховано в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 31.03.2023 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Відбуває покарання в ДУ «КВК (№80)», початок строку відбування покарання 31.03.2023 р. Кінець строку: 30.04.2026 р.

Станом на день розгляду справи засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 призначеного судом строку покарання.

Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд відмовляючи у задоволенні подання адміністрації установи виконання покарань, мотивував свої висновки тим, що існування формальних підстав для звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 , обумовлених лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочень не дають суду підстав для задоволення подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Врахувавши положення ст. 81 КК України, дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів і особу засудженого в цілому, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому залишив без задоволення подання адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення возі знаходиться з 31.03.2023 року. З 10.08.2023 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)». За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.

Після прибуття до установи по теперішній час регулярно залучається до виконання робіт з благоустрою на відділенні та в лазнево пральному комплексі. До праці ставиться відповідально, проявляє особисту ініціативу, з наданим об`ємом роботи справляється в повному обсязі, за що був 1 (один) раз заохочений за сумлінне ставлення до суспільно корисної праці. Також підвищив свій професійний рівень шляхом отримання неформальної освіти на платформі Prometheus.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

Засуджений виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до статті 123 КВК України приймає активну участь у виховних заходах, які проводяться в установі. Відповідно до статті 126 КВК України підвищив професійний рівень шляхом отримання неформальної освіти на Prometheus. Відповідно до статті 127 КВК України участі у роботі самодіяльних організацій що діють в установі не бере.

Згідно Витягу з протоколу №25 від 02.05.2025 року, засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення (а.с.2).

Відповідно до Довідки по особовій справі, засуджений ОСОБА_7 підлягав застосуванню ст.101 КВК України щодо заміни умов тримання по відбуттю 1/3 частини строку покарання 10.04.2024. Комісією установи від 10.05.2024 відмовлено. Підлягав застосуванню ст.82 КК України щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким по відбуттю 1/2 частини строку покарання 16.10.2024. Комісією установи 01.11.2024 відмовлено. Підлягає умовно-достроковому звільненню на підставі ст.81 КК України по відбуттю 2/3 частини строку покарання 20.04.2025 (а.с.3).

Згідно Довідки про заохочення і стягнення засудженого від 08.04.2025, засуджений ОСОБА_7 має 1 (одне) заохочення за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст.118 ч.5 КВК України від 16.07.2024, стягнень не мав (а.с.4).

Відповідно до Рапорту оперуповноваженого оперативного відділу від 11.03.2025, засуджений ОСОБА_7 на оперативному обліку установи не перебуває (а.с.5).

Згідно Довідки про доходи, засуджений ОСОБА_7 за період з 01.09.2024 по 28.02.2025 відбування покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» доходів не отримував (а.с.6).

Згідно Характеристики на засудженого від 08.04.2025, ОСОБА_7 пройшов програму диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення» (а.с.7-12).

З Висновку щодо ступеня виправлення засудженого від 08.04.2025 вбачається, що постанова про звернення стягнень та заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника до установ не надходила (а.с.13-21).

Засуджений ОСОБА_7 успішно завершив курс «Смарт-громада: управління на основі даних», що підтверджується відповідним сертифікатом (а.с.24).

10.03.2025 року проведено підсумкову оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, за результатами якої підсистема «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб взятих під варту, визначила ступень ймовірної небезпеки ОСОБА_7 для суспільства «СЕРЕДНІЙ» (а.с.25).

Згідно Медичного висновку начальника медичної частини КВК №80, ОСОБА_7 на диспансерному обліку у медичній частині не перебуває. Зі скаргами на стан здоров`я до медичної частини періодично звертається (а.с.26).

Суд слушно виходив з того, що доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. При цьому сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

Тож, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Отже, з матеріалів справи не встановлено, як під час розгляду судом 1-ї інстанції, так і під час апеляційного розгляду, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів виправлення та його поведінка зазнала таких позитивних змін, що не вимагає подальше утримання в місцях відбування покарань.

Апеляційний суд враховує, що станом на день розгляду подання адміністрації виконання покарань, засуджений відбув 2/3 строку покарання, що є формальною умовою для застосування пільги за ст. 81 КК України.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 від 08.04.2025 р., заборгованість засудженого на користь держави складає 15 980,92 гривень. Засуджений до оплачуваної праці не залучений.

Оскільки засуджений офіційно не працевлаштований на виробництві установи, трудових договорів з установою не укладав та із заробітної плати єдиний соціальний внесок не відраховувався, а тому відповідно до ст. 81 КК України не має відношення до праці.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 станом на травень 2025 року своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування статті 81 КК України, не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд обґрунтовано врахував, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, має заборгованість на користь держави, проте не виявив бажання працювати та отримувати дохід з метою погашення заборгованості, за підсистемою «КАСАНДРА» має «СЕРЕДНІЙ» ступень ймовірної небезпеки для суспільства, а також невідбутий строк покарання, який становить майже рік, тому зазначені дані свідчать, що засуджений не довів своє виправлення, у зв`язку з чим суд вважає умовно-дострокове звільнення передчасним.

Отже, суд, на підставі оцінки ступеня виправлення засудженого за весь період відбування покарання, обгрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 лише став на шлях виправлення, однак ще не довів свого виправлення. Останній не позбавлений права клопотати про застосування до нього положень статті 82 КК України (заміни покарання на більш м`яке), проте застосування умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Об`єктивних фактів та даних, які б свідчили, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що є підставою для застосування статті 81 КК України не встановлено.

Оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки ОСОБА_7 такою, що свідчить про його виправлення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Крім того, судом 1-ї інстанції враховано, що згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Аналізуючи наведені дані колегія суддів доходить висновку, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Доводи апеляційної скарги захисника засудженого про необґрунтованість оскарженої ухвали суду 1-ї інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому не є слушними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 27 травня 2025 року, якою залишено без задоволення подання начальника ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_8 , узгоджене головою спостережної комісії ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4