Справа № 152/633/22
Провадження №11-кп/801/782/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000055, внесеного до ЄРДР 26.11.2021 за апеляційними скаргами прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_10 , захисника обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.05.2025, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Гибалівка Жмеринського району Вінницької області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, одружену, невійськовозобов`язану, особу з інвалідністю ІІ групи, непрацюючу, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, а також в закладах освіти строком на 3 (три) роки на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від відбування основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, а також в закладах освіти строком на 3 (три) роки,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.05.2025 ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за наступних обставин.

Обвинувачена ОСОБА_9 була призначена на посаду директора Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради, відповідно до розпорядження Шаргородського міського голови Жмеринського району Вінницької області «Про призначення ОСОБА_9 на посаду директора Шаргородського закладу дошкільної освіти № 1 Шаргородської міської ради» від 20 травня 2021 року за № 141-к. Відповідно до пункту 41 Положення про дошкільний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 року № 305, із змінами (далі - Положення № 305), керівництво дошкільним навчальним закладом здійснює його директор (завідувач). Відповідно до пунктів 1 - 3 статті 26 Закону України «Про освіту», керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. Повноваження (права і обов`язки) та відповідальність керівника закладу освіти визначаються законом та установчими документами закладу освіти. Керівник є представником закладу освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законом та установчими документами закладу освіти. Керівник закладу освіти призначається засновником у порядку, визначеному законами та установчими документами, з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою і мають вищу освіту. Додаткові кваліфікаційні вимоги до керівника та порядок його обрання (призначення) визначаються спеціальними законами, а саме: Законом України «Про освіту», установчими документами закладу освіти - статутом Шаргородського ЗДО № 1 Шаргородської міської ради та посадовою інструкцією. Керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень: організовує діяльність закладу освіти; вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу освіти; призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки; забезпечує організацію освітнього процесу та здійснення контролю за виконанням освітніх програм; забезпечує функціонування внутрішньої системи забезпечення якості освіти; забезпечує умови для здійснення дієвого та відкритого громадського контролю за діяльністю закладу освіти; сприяє та створює умови для діяльності органів самоврядування закладу освіти; сприяє здоровому способу життя здобувачів освіти та працівників закладу освіти; забезпечує створення у закладі освіти безпечного освітнього середовища, вільного від насильства та булінгу (цькування); здійснює інші повноваження, передбачені законом та установчими документами закладу освіти. Таким чином, ОСОБА_9 була наділена повноваженнями (правами і обов`язками), пов`язаними з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до частини третьої статті 18 КК України була службовою особою.

Так, ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді директора Шаргородського ЗДО №1, будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчинила заволодіння бюджетними коштами Шаргородської міської ради під час нарахування собі годин та днів, за посадою «Вихователь» ЗДО №1. ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом і корисливим мотивом, маючи відповідні повноваження, видала наказ № 44 по Шаргородському закладу дошкільної освіти № 1 «Про внесення змін до тарифікації» від 20 травня 2021 року, у якому визначила: «1. Внести зміни до тарифікації, тарифікувати ОСОБА_9 на посаду директора з 16 тарифним розрядом, дозволити виконувати роботу вихователя в кількості 12 год з тижневим навантаженням за 13 тарифним розрядом. 2. Бухгалтеру КУ «Центр фінансово-господарського обслуговування закладів освіти Шаргородської міської ради» здійснити перерахунок оплати праці з 20 травня 2021 року згідно з даним наказом». Підставою цього наказу визначено: «Розпорядження міського голови № 141-к від 20 травня 2021 року, наказ № 42 від 20 травня 2021 року». Згідно з розпорядженням Шаргородського міського голови Жмеринського району Вінницької області «Про призначення ОСОБА_9 на посаду директора Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради» від 20 травня 2021 року № 141-к, дозвіл ОСОБА_9 на виконання роботи вихователя у Шаргородському ЗДО № 1 не надавався. Дозвіл виконувати роботу вихователя директору Шаргородського ЗДО №1 ОСОБА_9 в обсязі 12 годин на тиждень упродовж основного робочого часу надано розпорядженням Шаргородського міського голови Жмеринського району Вінницької області № 178-к від 14 вересня 2021 року «Про дозвіл виконувати роботу вихователя директору Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради ОСОБА_9 ».

У подальшому, перебуваючи на посаді директора Шаргородського закладу дошкільної освіти № 1 Шаргородської міської ради в період з 20 травня 2021 року по 1 квітня 2022 року, ОСОБА_9 , маючи єдиний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме бюджетними коштами Шаргородської міської ради, шляхом зловживання своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби та з метою реалізації злочинного умислу спрямованого на особисте збагачення, виконуючи обов`язки директора закладу, не виконуючи при цьому обов`язки вихователя в кількості 12 годин, з тижневим навантаженням за 13 тарифним розрядом, щомісячно, вносила до табелів обліку робочого часу - працівників Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради, недостовірні відомості в частині нарахування собі годин та днів за посадою вихователя, в кількості 109 днів, що відповідно становить 261,6 годин, за що їй було нарахована та виплачена заробітна плата на загальну суму 17 618,91 грн, достовірно знаючи, що фактично вона жодного дня та години за посадою вихователя не працювала. Вказані табелі обліку робочого часу ОСОБА_9 самостійно заповнювала та завіривши печаткою закладу, особисто надавала до комунальної установи «Центр фінансово-господарського обслуговування закладів освіти Шаргородської міської ради», які, в свою чергу, проводили нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_9 на її особистий картковий рахунок через Шаргородське відділення АТ КБ «Приват Банк».

У зв`язку з цим, директору ЗДО №1 ОСОБА_9 було безпідставно зараховано та виплачено з бюджету Шаргородської міської ради заробітну плату в сумі 17618,91 грн за виконання обов`язків вихователя протягом періоду з 20 травня 2021 року по 1 квітня 2022 року, тобто за роботу, яку остання не виконувала, що підтверджено висновком судово-економічної експертизи № 2705/22-1 від 27 травня 2022 року.

Своїми діями ОСОБА_9 завдала Шаргородській міській раді матеріальну шкоду на загальну суму 17618,91 грн, якими розпорядилася на власний розсуд, тобто здійснила заволодіння чужим майном.

ОСОБА_9 , будучи службовою особою, перебуваючи на посаді директора Шаргородського ЗДО №1, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою заволодіння бюджетними коштами Шаргородської міської ради, для нарахування собі годин та днів за посадою «Вихователь» ЗДО №1, діючи з прямим умислом і корисливим мотивом, маючи відповідні повноваження, 20 травня 2021 року видала наказ № 44, який містить недостовірні відомості по Шаргородському закладу дошкільної освіти № 1 «Про внесення змін до тарифікації» від 20 травня 2021 року, у якому визначила: «1. Внести зміни до тарифікації, тарифікувати ОСОБА_9 на посаду директора з 16 тарифним розрядом, дозволити виконувати роботу вихователя в кількості 12 год з тижневим навантаженням за 12 тарифним розрядом. 2. Бухгалтеру КУ «Центр фінансово-господарського обслуговування закладів освіти Шаргородської міської ради» здійснити перерахунок оплати праці з 20 травня 2021 року згідно з даним наказом». Підставою цього наказу визначено: «Розпорядження міського голови № 141-к від 20 травня 2021 року, наказ № 42 від 20 травня 2021 року». Згідно з розпорядження Шаргородського міського голови Жмеринського району Вінницької області «Про призначення ОСОБА_9 на посаду директора Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради» від 20 травня 2021 року № 141-к, дозвіл ОСОБА_9 на виконання роботи вихователя у Шаргородському ЗДО № 1 не надавався.

У подальшому, діючи з єдиним продовжуваним умислом, направленим на заволодіння бюджетними коштами Шаргородської міської ради, для нарахування собі годин та днів за посадою «Вихователь» ЗДО №1, діючи з прямим умислом і корисливим мотивом, ОСОБА_9 , маючи відповідні повноваження, в період часу з червня 2021 року по жовтень 2021 року, знаходячись у своєму робочому кабінеті в м. Шаргород по вул. Героїв Крут, 10, склала табелі обліку використання робочого часу з датами заповнення від 17 червня 2021 року, 1 липня 2021 року, 19 липня 2021 року, 5 серпня 2021 року, 16 серпня 2021 року, 17 вересня 2021 року, 3 жовтня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, до яких внесла недостовірні дані в частині нарахування собі годин та днів за виконання обов`язків вихователя Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради, достовірно знаючи, що фактично вона жодної години та дня не працювала на посаді вихователя. Так, ОСОБА_9 , заповнивши та підписавши табелі обліку використання робочого часу, а також завіривши їх печаткою закладу, надавала вказані табелі обліку використання робочого часу з недостовірними відомостями до комунальної установи «Центр фінансово-господарського обслуговування закладів освіти Шаргородської міської ради», які, в свою чергу, проводили нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_9 на її особистий картковий рахунок через відділення АТ КБ «Приват Банк» в м. Шаргород. Після надходження коштів до відділення АТ КБ «Приват Банк» в м. Шаргород, ОСОБА_9 заволоділа ними та розпорядилася на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 , будучи службовою особою склала та видала завідомо неправдиві офіційні документи, а також внесла до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, щодо відпрацювання нею годин та днів за посадою вихователя Шаргородського закладу дошкільної освіти №1 Шаргородської міської ради.

Свою апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.05.2025 постановлено з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також з призначенням покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої через його м`якість.

Так, визнавши ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, суд першої інстанції призначив їй покарання та одночасно застосував положення ч. 2 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнивши її від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор зазначає, що такий підхід суперечить положенням кримінального закону та правовим позиціям Верховного Суду, відповідно до яких у разі звільнення особи від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, суд не визначає конкретне покарання, а лише констатує сам факт звільнення від його призначення. Натомість місцевий суд неправильно застосував закон, чим допустив істотне порушення вимог кримінального закону.

Крім того, прокурор вважає, що призначене судом покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, а також керівні посади у закладах освіти строком на 3 роки, є занадто м`яким та не відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому прокурор у своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не врахував підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке полягало у зловживанні службовим становищем з корисливих мотивів та заволодінні бюджетними коштами у сумі понад 17 000 гривень.

Обвинувачена діяла умисно, використовуючи своє службове становище директора закладу дошкільної освіти, систематично вносила завідомо неправдиві відомості до табелів обліку робочого часу та організувала безпідставне нарахування собі заробітної плати за роботу, яку фактично не виконувала. Такі дії завдали майнової шкоди органу місцевого самоврядування та дискредитували авторитет органів влади й освітніх установ.

Суд безпідставно визнав відсутність обставин, які обтяжують покарання, натомість врахував лише вік, позитивні характеристики та відсутність судимостей, що не відображає реальної тяжкості вчиненого злочину та ролі обвинуваченої. Корисливий мотив та вчинення злочину шляхом зловживання службовим становищем свідчать про значну суспільну небезпеку діяння та вимагають більш суворої кримінально-правової реакції.

У своїх апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_8 та обвинувачена ОСОБА_9 просять скасувати вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.05.2025 та постановити виправдувальний вирок.

Свої апеляційні скарги мотивують тим, що суд першої інстанції при постановленні вироку допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Зокрема, вирок ґрунтується на доказах, здобутих із порушенням вимог ст. 86, 87 КПК України, які не можуть визнаватися належними та допустимими.

Крім того, сторона захисту звертає увагу, що прокурор, який здійснював процесуальне керівництво та підтримував державне обвинувачення у суді, перебуває у близьких родинних зв`язках із заявницею у справі. На переконання захисту, це створює очевидний конфлікт інтересів та ставить під сумнів неупередженість сторони обвинувачення, що є несумісним із вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, відповідно до якої навіть видимість залежності може розцінюватися як порушення права на справедливий суд.

Також обвинувачена та її захисник вказують, що суд першої інстанції фактично позбавив її права на захист, оскільки не було забезпечено належного часу для ознайомлення з матеріалами справи, а клопотання про відкладення дебатів з метою підготовки були безпідставно відхилені. До того ж, судом без належних підстав обмежувався обсяг виступів сторони захисту у судових дебатах, чим було порушено принцип змагальності та рівності сторін.

Захист підкреслює й те, що строки досудового розслідування, передбачені ст. 219 КПК України, закінчилися ще 30 липня 2022 року, однак обвинувальний акт подано після спливу цього строку, що, на думку сторони захисту, є самостійною підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, на переконання обвинуваченої, у її діях відсутній склад інкримінованого кримінального правопорушення. Вона зазначає, що кошти, які нібито були нею отримані, не були їй передані чи ввірені у встановленому законом порядку, а тому відсутній предмет злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Виконання нею обов`язків вихователя не може ототожнюватися з протиправним заволодінням коштами. Так само відсутні докази умислу та корисливого мотиву, що виключає кримінальну відповідальність

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченої, думки захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 , які підтримала свої апеляційні скарги та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам вирок суду не відповідає.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Зі змісту апеляційної скарги та матеріалів провадження вбачається, що прокурор, який здійснював процесуальне керівництво та підтримував державне обвинувачення, перебуває у близьких родинних зв`язках із заявницею у справі, що об`єктивно ставить під сумнів його неупередженість.

Положення ст. 77 КПК України передбачають безальтернативну заборону участі прокурора у кримінальному провадженні в якому його близькі родичі заінтересовані в результатах кримінального провадження. Подальша учать такого прокурора у кримінальному провадженні та прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні суперечать вимогам законності судового рішення викладеним в ст. 370 КПК України, а як наслідок є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Аналогічної позиції дотримується Європейський суд з прав людини, який у справі «Кастільйо Альгар проти Іспанії» (заява № 28194/95, рішення від 28.10.1998) зазначив, що навіть видимість залежності або наявність обґрунтованих сумнівів у безсторонності сторони обвинувачення чи суду становить порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А також, наведені порушення необхідно оцінювати з огляду на положення Конституції України.

Стаття 8 Конституції закріплює принцип верховенства права, який передбачає справедливий судовий розгляд та недопущення свавільного втручання держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції, органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі та в межах закону, отже, порушення прокурором вимог неупередженості свідчить про вихід за межі наданих повноважень.

Більше того, відповідно до принципів належного здійснення правосуддя, закріплених у національному законодавстві, прокурор повинен утримуватися від участі у кримінальному провадженні у випадках, коли існують обставини, що ставлять під сумнів його неупередженість.

Відповідно до усталеної практики участь у справі прокурора, який перебуває у близьких родинних зв`язках із потерпілим, визнається обставиною, що створює реальний конфлікт інтересів та порушує засади справедливого судового розгляду.

Таким чином, у даній справі мало місце не лише формальне процесуальне керівництво прокурора, а фактичне представництво інтересів його родички. Це об`єктивно позбавило сторону захисту впевненості у неупередженості сторони обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги доводи захисту про те, що суд першої інстанції істотно обмежив право обвинуваченої на захист.

Як убачається з матеріалів провадження, під час розгляду справи суд першої інстанції фактично позбавив сторону захисту можливості повною мірою реалізувати свої процесуальні права. Зокрема:

?обвинувачена ОСОБА_9 заявляла клопотання про відкладення судового засідання для належної підготовки до судових дебатів, однак дане клопотання було відхилено без належної мотивації;

?виступ захисника у судових дебатах було безпідставно обмежено за часом та фактично перервано головуючим, що унеможливило викладення повної позиції сторони захисту та належне реагування на доводи обвинувачення.

Такі дії суду суперечать положенням ст. 20, 22, 321, 364 КПК України, які гарантують рівність сторін, змагальність процесу та обов`язок суду забезпечити реалізацію права на захист.

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про відкладення судових дебатів для належної підготовки до виступу, суд першої інстанції не навів жодної переконливої мотивації такого рішення, що вказує на формальний підхід до реалізації однієї з найважливіших процесуальних гарантій права бути почутим.

Адже судові дебати, згідно з приписами глави 28 КПК України (ст.ст. 318368), це не лише технічна стадія процесу, а кульмінаційний момент здійснення правосуддя, у якому концентрується духовно-правова суть змагальності. У цей момент слово стає інструментом права, а переконання формою його прояву. Дебати це не просто обмін риторикою, а випробування ідеї справедливості через аргумент і логіку.

У межах кримінального процесу дебати можна розглядати як простір свободи, де кожна зі сторін має право трансформувати факти у сенси, та навести докази для переконання суду. Позбавити сторону належної можливості підготуватися до цього виступу означає не лише обмежити її у процесуальному праві, а й звузити горизонти самої справедливості, яка народжується з діалогу, а не з одностороннього тлумачення.

Згідно зі ст. 364 КПК України, дебати проводяться після завершення дослідження доказів і покликані забезпечити повноту судового розгляду. Вони є тією стадією, коли внутрішнє переконання суду переходить із площини сприйняття фактів у сферу їх осмислення. Саме у дебатах здійснюється синтез правової ідеї, етичного обов`язку й інтелектуального аналізу. Суд, позбавляючи сторону належної підготовки до цього етапу, фактично руйнує рівновагу між процесуальною формою та суттю правосуддя.

З огляду на це, суд мав не лише процесуальний, а й моральний обов`язок пояснити причини відмови у відкладенні, адже будь-яке судове рішення це не просто акт влади, а акт довіри суспільства до суду, який ґрунтується на розумності, прозорості та гуманізмі. Відсутність належної мотивації нівелює цю довіру й суперечить самій природі права, яке існує не заради швидкості, а заради істини.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що позбавлення обвинуваченого або його захисника можливості реалізувати свої процесуальні права є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне скасування вироку.

Так, у постанові від 26.05.2020 у справі № 137/265/19 Верховний суд наголосив, що ненадання стороні захисту часу для підготовки до дебатів є порушенням принципу справедливого розгляду.

У постанові Верховного суду від 19.07.2022 у справі № 727/13085/18 суд підкреслив, що обмеження у судових дебатах і відмова у відкладенні для підготовки без належних підстав порушують право на захист та принцип рівності сторін.

Таку ж позицію підтримав Верховний Суд і у постанові від 19.07.2022 у справі № 727/13085/18, де вказано, що судові дебати є обов`язковою частиною судового розгляду, у межах якої сторони виступають з аналізом досліджених доказів і пропозиціями щодо вирішення кримінального провадження. Верховний Суд наголосив, що саме в дебатах найбільшою мірою виявляється засада змагальності, оскільки вони сприяють всебічному, повному та неупередженому дослідженню всіх обставин і постановленню законного й обґрунтованого рішення. При цьому учасники процесу мають право заявити клопотання про оголошення перерви для підготовки до дебатів, а суд повинен визначати тривалість такої перерви, виходячи зі складності та обсягу кримінального провадження.

Такі дії суду суперечать положенням ст. 20, 22, 321, 364 КПК України, які гарантують рівність сторін, змагальність процесу та обов`язок суду забезпечити реалізацію права на захист.

А також, наведені порушення необхідно оцінювати з огляду на положення Конституції України.

Стаття 8 Конституції закріплює принцип верховенства права, який передбачає справедливий судовий розгляд та недопущення свавільного втручання держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції, органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі та в межах закону, отже, порушення прокурором вимог неупередженості свідчить про вихід за межі наданих повноважень.

Право обвинуваченого на належний захист закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному обвинуваченому право:

?мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту (п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції),

?брати участь у процесі на рівних умовах із стороною обвинувачення (принцип рівності сторін),

?користуватися допомогою захисника та мати право бути вислуханим.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Годді проти Італії» (заява № 8966/80, рішення від 9 квітня 1984 р.) дійшов висновку, що право на захист було порушене, оскільки захиснику не надали реального часу для ознайомлення з матеріалами та підготовки до виступу. Суд наголосив, що формальна присутність захисника без можливості ефективної підготовки не відповідає стандартам справедливого судового розгляду. Європейський суд з прав людини підкреслив, що ст. 6 Конвенції вимагає реальної, а не ілюзорної можливості захищати свої права.

Аналогічна правова позиція викладена у справі «Кан проти Австрії» (заява № 9300/81, рішення від 30 вересня 1985 р.), де Європейський суд з прав людини встановив порушення ст. 6 § 3 (b) Конвенції через відсутність достатнього часу для підготовки до процесу. Суд наголосив, що держави-учасниці повинні гарантувати, аби обвинувачений мав належні умови для організації свого захисту. Обмеження у часі для ознайомлення з матеріалами чи виступу у суді несумісні з принципом справедливого судового розгляду.

Таким чином, позиція ЄСПЛ є сталою: позбавлення обвинуваченого або його захисника можливості мати достатній час і можливості для підготовки захисту є істотним порушенням права на справедливий суд, що тягне необхідність перегляду вироку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку та підтверджено обвинувальним вироком суду. Реалізація цього принципу неможлива без забезпечення повного й ефективного права на захист.

Оскільки суд першої інстанції допустив істотні порушення права обвинуваченої на захист, апеляційний суд доходить висновку, що ухвалений вирок не може вважатися законним та обґрунтованим.

Статтею 409 КПК України визначений вичерпний перелік підстав через які рішення суду першої інстанції може бути скасоване чи змінене, зокрема неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України зазначено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Частиною 2 ст. 415 КПК України зазначено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Відповідно до наведених положень закону, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про відкладення судових дебатів для належної підготовки до виступу, порушив засади змагальності сторін і права на захист, що у своїй сукупності свідчить про неповноту судового розгляду у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України.

Інститут направлення справи на новий судовий розгляд передбачений кримінальним процесуальним законом саме для виправлення подібних порушень. Лише під час нового розгляду можливо забезпечити дотримання принципів верховенства права, змагальності та рівності сторін, а також надати обвинуваченій реальну можливість скористатися своїм правом на захист, що відповідатиме як вимогам національного законодавства, так і міжнародним стандартам.

Таким чином, сукупність наведених обставин участь прокурора у стані конфлікту інтересів, істотні обмеження права на захист, порушення принципів презумпції невинуватості та змагальності сторін свідчать про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливили ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 410, 415, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_9 із доповненнями задовільнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області задовільнити частково.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.05.2025 щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4