Справа №463/7788/25
Провадження №1-кс/463/7503/25
У Х В А Л А

24 листопада 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження №0000050.

Скаргу обґрунтовує тим, що підставою для закриття стало те, що не отримано достатніх доказів для повідомлення будь-якій особі про підозру, не здобуто жодних доказів. Крім цього, прокурор в обґрунтування прийнятого рішення у постанові покликався на те, що на території України указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан, а Українська держава перебуває у стані війни з Російською Федерацією, що перешкоджає проведенню ефективного досудового розслідування. Тобто з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначає, що «вказану постанову слідчий не надає тривалий час після її винесення на вимогу скаржника. Крім цього, в межах 10 денного терміну з дня фактичного отримання постанови скаржник не змогла її оскаржити з поважної причини, за станом здоров`я. Необхідність лікування унеможливлювало вчасне подання скарги слідчому судді на постанову. У зв`язку з цим прошу про поновлення строку на оскарження вказаної постанови слідчого.»

З даною постановою він категорично не згідний, та вважає її передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного Кримінального процесуального законодавства України. З моменту подачі заяви про вчинення злочину слідчий не вчинив жодних ефективних слідчих дій направлених на збирання доказів. Слідчий не допитав всіх учасників. Досудовим слідством не проводились одночасні допити осіб, свідчення яких не узгоджуються один з одним, а саме: необхідно провести одночасний допит в порядку ч. 9 ст. 224 КПК України: осіб, що приймали участь у проведенні обшуку (в першу чергу понятих). Дані слідчі дії також могли б допомогти встановити істину у справі. Не зібрав докази, не провів в установленому законом порядку негласні слідчі (розшукові) дії.

Скаржник неодноразово оскаржував фактичну бездіяльність слідчого, внаслідок перевищення влади або службових повноважень військовими. З огляду на це вважає, що постанова є передчасною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд скарги у його відсутності.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням клопотання скаржника, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився, заперечення не подав, скерував матеріали кримінального провадження. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 14 серпня 2024 року, в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, перебувало кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України щодо того, що на думку заявника військові службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 умисно не виконують свої службові обов`язки і йому відмовлено у оформлені відстрочки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, старший слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 постановою від 29 вересня 2025 року закрив кримінальне провадження №0000050 від 14 серпня 2024 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Частини 4 статті 426 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за умисне неприпинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, або ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, якщо це заподіяло істотну шкоду.

Об`єкт злочину - встановлений порядок здійснення військовими командирами (начальниками) своїх функцій. Суспільна небезпека злочину полягає: у заподіянні шкоди порядку несення військової служби; у потуранні вчиненню злочинних дій підлеглими військовослужбовцями, військовозобов`язаними під час проходження ними зборів або працівниками і службовцями Збройних Сил України у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

З об`єктивної сторони даний злочин може вчинятися тільки шляхом бездіяльності.

Бездіяльність військової влади полягає у невчиненні службовою особою дій, які вона могла і повинна була зробити в силу покладених на неї законами, військовими статутами й іншими нормативними актами обов`язків.

Бездіяльність влади може проявитися також і в неперешкоджанні порушенням закону, військового обов`язку, військового порядку іншими особами, якщо відвернення таких дій входило до обов`язків службової особи.

Диспозиція ст. 426 КК передбачає відповідальність за три самостійних види бездіяльності військової влади: 1) умисне неприпинення злочину, що вчиняється підлеглим; 2) ненаправлення до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення; 3) інше умисне невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, якщо це заподіяло істотну шкоду.

Для наявності складу злочинної бездіяльності слід встановити: 1) чи було на дану службову особу покладено обов`язок виконувати певні дії, невчинення яких ставиться їй за вину; 2) чи мала ця службова особа реальну можливість в конкретних умовах виконати необхідні дії; 3) чи дійсно не були виконані обов`язки службовою особою; 4) чи спричинила такі дії істотну шкоду.

Відповідно до примітки 2 до статті 425 КК України у статтях 425, 426 та 426 цього Кодексу істотною шкодою, якщо вона полягає у заподіянні матеріальних збитків, вважається шкода, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками за тієї самої умови вважається шкода, яка в п`ятсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Враховуючи вказане, в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 14.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, слідством не встановлено істотної шкоди, як обов`язкової ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, а також не здобуто доказів причетності працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 до заявленого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно із ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, слідчий вчинив всі необхідні дії, які мали б бути вчинені в межах кримінального провадження, а постанова слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, є належно мотивовано.

Тому слідчий суддя погоджується із висновком слідчого про те, що відсутні достатні дані про вчинення кримінальних правопорушень, а відповідно на законних підставах закрив провадження. Оскільки органом досудового розслідування встановлено відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення і наведені мотиви такого висновку, тому постанова про закриття провадження є законною.

При цьому, слідчий суддя враховує, що зазначення скаржником необхідності проведення слідчих дій є формальним. Доводи скаржника щодо проведення одночасного допиту осіб «свідчення яких не узгоджуються одне з одним», проведення негласних слідчих дій жодним чином не мотивується, та не зазначається яким чином такі можуть спростувати висновки слідства про відсутність складу кримінального правопорушення, яке розслідувалось. Слід зазначити, що на обґрунтованість такого рішення не впливають ні показання заявника, ні інші можливі подальші слідчі дії, оскільки в силу мотивів наведених слідчим та встановлених ним обставин, склад кримінального правопорушення відсутній і надалі підтримання державного обвинувачення по цьому провадженню виключається.

А тому, в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження №0000050 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку та строки, визначені статтею 395 КПК України протягом п`яти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 27 листопада 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_5