Справа № 740/6720/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/47/26
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

Розглянула у закритому судовому засіданні в місті Чернігові, клопотання прокурора ОСОБА_6 про оголошення у міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000609 від 14 травня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду від 10 січня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка, Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, дітей не має, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 31 травня 2017 року Дніпровським районним судом в м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, який був звільнений 17 вересня 2021 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На виклики в апеляційний суд ОСОБА_7 не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2024 року ОСОБА_7 оголошений в розшук.

21 лютого 2024 року Галицький районний суд м. Львова притягнув ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_7 з метою приводу його в Чернігівській апеляційний суд для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На виконання ухвали суду про привід обвинуваченого від начальника ВП №4 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_7 за місцем проживання відсутній, зі слів його батька встановлено, що обвинувачений перебуває за кордоном, у зв`язку з чим доставити його в суд не представляється можливим.

З пояснень ОСОБА_9 від 20 квітня 2024 року вбачається, що він є батьком обвинуваченого ОСОБА_7 , з яким відносин не підтримує, з ним спілкується його жінка, яка й розповіла йому, що в телефонній розмові син їй повідомив, що перебуває за кордоном, але де саме і в якій країні він не знає.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора та наданий дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , а також оголошений його розшук.

Згідно вимог ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища.

Основним завданням кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування й судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 року у справі № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

Належною процедурою стосовно обвинуваченого, який перебуває за кордоном, є його притягнення до кримінальної відповідальності заочно або шляхом екстрадиції в Україну. Для ефективності судового розгляду у будь-якому разі необхідно ініціювати процедуру оголошення такої особи в міжнародний розшук.

Разом з тим, чинним КПК України не регламентовано поняття «міжнародний розшук» та не розкрито змісту зазначеного терміну. При цьому поняття «міжнародний розшук» використовується в цьому Кодексі як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia) (ч. 5 ст.139, 297-1, 297-4, 323 КПК України).

Так, ст. 297-1 КПК України визначений вичерпний перелік статей Кримінального Кодексу України, за підозрою чи обвинуваченням яких може проводитись спеціальне досудове розслідування чи провадження (in absentia). Разом з цим, КПК України вказує, що вказане провадження може проводитись і щодо інших злочинів, якщо злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошені у міжнародний розшук.

Проте, вказаний розділ не містить самого поняття «міжнародний розшук», як в цілому КПК України не містить чіткої дефініції цього слова, або його класифікації, тому суд в даному випадку користується положеннями ст. 9 КПК України, відповідно до вимог якої, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Якщо чинний КПК України чітко не дає класифікацію видів розшуку, то в даному випадку, на переконання колегії суддів, слід звернутись до інших нормативно-правових актів.

Виходячи з результатів аналізу норм КПК України, Закону України «Про Оперативно-розшукову діяльність», «Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні» та інших відомчих нормативно-правових актів, можна дійти висновку, що вітчизняне законодавство передбачає три види розшуку: 1) внутрішньодержавний (національний) розшук; 2) міждержавний розшук; 3) міжнародний розшук.

В свою чергу, законодавче визначення міждержавного розшуку закріплене в ст. 1 «Договору держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав про міждержавний розшук осіб» від 10.12.2010. Зокрема, «міждержавний розшук це комплекс оперативно-розшукових, пошукових, інформаційно-аналітичних та інших заходів, спрямованих на: виявлення, затримання та взяття під варту з метою видачі або здійснення кримінального переслідування осіб, що переховуються від органів дізнання, слідства або суду та ухиляються від відбування кримінального покарання; встановлення місцезнаходження осіб, що ухиляються від виконання рішення судів за позовами; встановлення місцезнаходження осіб, зниклих безвісти, або тих, хто втратив зв`язок з родичами; встановлення особи людини, яка не здатна повідомити про себе установчі дані; встановлення особи людини за непізнаним трупом; надання інформації про всі категорії осіб, що розшукуються і встановлюються, які знаходяться за межами держави-ініціатора розшуку, але на територіях Сторін».

На разі чинний КПК України містить Главу 44 «Видача осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція)», відповідно до якої передбачено, що клопотання про видачу особи готує прокурор, слідчий, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок.

Екстрадиція в розумінні Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року передбачає двосторонні відносини між запитуючою та запитуваною сторонами, згідно яких договірні сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Тобто, в даному випадку, екстрадиція як процедура міжнародного співробітництва відбувається вже після того, як особу оголосили в міжнародний розшук задля відшукання та затримання. Викладене дозволяє дійти висновку, що якщо видача особа (екстрадиція) згідно чинного законодавства розрізняє суб`єкта який готує клопотання про видачу в залежності від стадії провадження (досудове розслідування чи судовий розгляд), тоді аналогічно слід дійти висновку, що оголошення у міжнародний розшук на стадії, коли апеляційним судом переглядається законність та обґрунтованість постановленого щодо обвинуваченого судового рішення - є безальтернативною функцією апеляційного суду.

Очевидним є те що встановлення місця перебування обвинуваченого та доставлення його до суду є непросто необхідною умовою для успішного закінчення судового провадження, а явка обвинуваченого є обов`язковою з огляду на вимоги законодавства, оскільки прокурором ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого. З цією метою відповідними суб`єктами здійснюється розшук особи, яка ухиляється від суду.

Розшук може відбуватися на території України, бути міждержавним та/або міжнародним. Метою для усіх видів розшуку є отримання інформації про місцезнаходження розшукуваної особи та подальшого доставлення її до суду, правоохоронного органу.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що розшук є комплексом слідчих, оперативно-розшукових, розшукових, інформаційно-довідкових, сигнальних та інших заходів, які здійснюються правоохоронними органами в місцях можливого перебування розшукуваних. В свою чергу, міжнародним розшуком є комплекс зазначених заходів, що заснований на нормах національного і міжнародного права та здійснюються поза межами держави - ініціатора за запитами спеціально уповноважених органів держав, силами правоохоронних запитуваних країн з використанням можливостей Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол.

Прийняття судом ухвали про оголошення особи у розшук, шляхом міжнародного співробітництва є єдиним способом реалізації та виконання цього рішення суду та встановлення точного місцезнаходження обвинуваченого за кордоном у разі його виїзду з території України.

Наразі в Україні діє лише один спосіб оголошення особи в міжнародний розшук - звернення до Інтерполу, про що й зазначає Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04.09.2020 за № 849/35132 (далі - Інструкція).

Україна з 1992 року є членом Інтерполу. У 1993 року Кабінет Міністрів України постановою № 220 затвердив «Положення про Національне центральне бюро Інтерполу». Міжнародне співробітництво правоохоронних органів України з органами Інтерполу, НЦБ іноземних держав, компетентними органами іноземних держав та міжнародними установами з використанням інформаційної системи Інтерполу здійснюється з питань та у формах, визначених правилами Інтерполу.

Міжнародний розшук обвинувачених і внесення їх у базу даних Інтерполу являє собою комплекс відповідних заходів, один з яких є прийняття постанови (ухвали) про оголошення особи в міжнародний розшук і направлення цієї ухвали до Національного центрального бюро Інтерполу в Україні з відповідним клопотанням для передачі в подальшому до Комісії з контролю за файлами Інтерполу задля встановлення місцезнаходження особи.

Колегією суддів встановлено, що проведеними оперативно-розшуковими заходами в межах розпочатої оперативно-розшукової справи, у тому числі направленими на відпрацювання інформації, отриманої від батька обвинуваченого ОСОБА_9 про перебування сина за кордоном, було встановлено, що ОСОБА_7 незаконно перетнув державний кордон України та Республіки Молдова, де був виявлений правоохоронними органами останньої та затриманий компетентними органами в місті Бельці за вчинення злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 відсутній за місцем проживання, до суду на виклики не з`являвся, оголошення його в розшук на території України дієвих результатів не принесло, однак дало можливість встановити відомості про перетин ним державного кордону та затримання на території Республіки Молдова за вчинення злочину, що дає підстави дійти висновку, що обвинувачений ухиляється від суду, тому єдиним способом встановлення місцезнаходження останнього за кордоном та доставку на територію нашої Держави є оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук, оскільки виконання іншим чином завдань кримінального провадження є неможливим.

На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02. -03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвалено рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст.83.2 (b,ii) Правил Організації. Статтею 575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою.

Головною вимогою інституцій Генерального секретаріату Інтерполу до публікації повідомлень із червоним кутом та циркулярних оповіщень є наявність ухвали слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо розшукуваної особи, що була винесена без посилання на використання каналів МОКП-Інтерпол для доведення факту оголошення її міжнародного розшуку.

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачене покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі та, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпеки діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, а також неодноразові неявки, перебування у внутрішньодержавному розшуку, перетин ним державного кордону без повідомлення суду, в сукупності дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності його поведінку, більш того, ОСОБА_7 є обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях в інших судах України, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», від 26.06.1991 у справі № 12369/86 «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та обрання обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 195 КК України, ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, який просив оголосити міжнародний розшук обвинуваченого та керуючись ст. ст. 177, 193-194, 335, 405 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Оголосити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка, Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, дітей не має, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , у міжнародний розшук.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судове провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зупинити до його розшуку.

Організацію міжнародного розшуку обвинуваченого ОСОБА_7 , із залученням каналів міжнародного поліцейського співробітництва, та його затримання доручити ГУНП в Чернігівській області.

Копію ухвали направити Чернігівській обласній прокуратурі для контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12