ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1584/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.286-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференці кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 14 травня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, одружений, який не зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 9 років.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2024 року по 14 травня 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23 травня 2025 року роз`яснено що строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вироком Київського районного суду м.Харкова від 14 травня 2025 року рахувати з моменту його проголошення, тобто з 14 травня 2025 року.

Як встановив суд, 05 жовтня 2024 року, приблизно о 22.10, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, керував технічно працездатним автомобілем "ВАЗ 21703", р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , чим грубо порушив вимоги п.п. 2.1 (а), 2.9 (а) Правил дорожнього руху (далі ПДР) , згідно з яким: п. 2.1 (а) "Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії"; п. 2.9 (а) "Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції"; та рухався по вулиці Шевченка в місті Харків, у напрямку від вулиці Тахіаташської до вулиці Героїв праці.

Під час руху по автодорозі, в районі перехрестя вулиці Шевченка та в`їзду Вологодського міста Харкова, водій ОСОБА_7 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п. 12.1 ПДР, згідно з якими: п. 12.1 "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним"; обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, при яких втратив контроль над керуванням автомобіля «ВАЗ 21703», р.н. НОМЕР_1 , та допустив його неконтрольований рух за межі проїзної частини дороги вправо на узбіччя, з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді дерева, внаслідок чого пасажири автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинули на місці пригоди, а пасажирам автомобіля ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/523-А/24 від 25.10.2024 пасажиру ОСОБА_13 спричинені тілесні ушкодження: тупа травма правої нижньої кінцівки у вигляді закритого перелому нижньої третини діафізу правої стегнової кістки із зміщенням із наявністю забитої рани в нижній третині стегна, належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Згідно з медичною картою № 19400 стаціонарного хворого відділення політравми КНП "МКЛШНМД ім. проф. О. Мещанінова" ХМР, відомо, що на момент госпіталізації у лікувальний заклади при дослідженні крові гр. ОСОБА_13 , газохроматографічним методом, виявлений етиловий спирт у кількості 3,404 ‰.

Внаслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/521-А/24 від 23.10.2024 пасажиру ОСОБА_14 спричинені тілесні ушкодження: закритий перелом тіла правої лопатки, належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Внаслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово-медичної експертизи № 10-12/3197-С/24 від 07.11.2024 причиною смерті пасажира ОСОБА_11 стала тупа сполучена травма тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів. У крові та сечі трупа ОСОБА_11 виявлений етиловий спирт в кількості: в крові 2,98 ‰, в сечі 4,32 ‰.

Внаслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово-медичної експертизи №10-12/3198-С/24 від 28.10.2024 причиною смерті пасажира ОСОБА_12 виявилась закрита травма тулуба з множинними переломами кісток скелета і ушкодженнями внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком крововтрати і аспірацією кров`ю. Концентрація етилового спирту в крові трупу 1,72 ‰.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи ННЦ "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса" № 8141 від 06.11.2024 порушення п. 12.1 ПДР водієм ОСОБА_7 перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і виразилися в тому, що ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 21703", р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Шевченко в м. Харків, в районі вулиці Шевченка та в`їзду Вологодського, обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, при яких втратив контроль над керуванням автомобіля «ВАЗ 21703», р.н. НОМЕР_1 , та допустив його неконтрольований рух за межі проїзної частини дороги вправо на узбіччя, з подальшим наїздом на перешкоду у вигляді дерева, внаслідок чого пасажири автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинули на місці пригоди, а пасажирам автомобіля ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило вищевказані наслідки.

Отже, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили загибель кількох осіб, а також спричинило тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на та, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, просить вирок суду змінити, та пом`якшити йому покарання до 6 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили пом`якшити обвинуваченому покарання, а також думку прокурора, представника потерпілого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_17 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим та не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо фактичних обставин справи у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, яке, згідно ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, одружений, має на утримання трьох малолітніх дітей: ОСОБА_18 , 2019 року народження, ОСОБА_19 , 2021 року народження, ОСОБА_20 , 2020 року народження, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, визнано щире каяття обвинуваченого.

Судом першої інстанції також враховано те, що внаслідок правопорушення загинуло двоє молодих людей, а також позицію потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_21 щодо невідшкодування витрат, пов`язаних із загибеллю їхніх синів, та потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які зазначили, що не мають претензій до обвинуваченого.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_7 винуватим, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі майже на мінімальний строк.

Окрім цього, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст.286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 , не маючи права керувати механічними транспортними засобами відповідної категорії, вчинив особливо тяжкий необережний злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, від якого настала смерть двох молодих людей, та дійшов правильного висновку про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції ч.4 ст.286-1 КК України.

Зазначене узгоджується з усталеною практикою Верховного суду, зокрема, з постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20.

При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, на підставі ст.69 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки саме таке покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та наслідкам, що настали, а тому його не можна вважати явно несправедливим.

Так, відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі його молодий вік, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, а саме те, що обвинувачений, у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, вчинив особливо тяжкий злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, від якого настала смерть двох молодих людей та двом потерпілим спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, тоді як, відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, якими обвинувачений знехтував, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Обставини, на які посилається апелянт, у тому числі наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей, які потребують допомоги, вже були враховані судом при призначенні покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.286-1 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 фактично не наведено нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

Доводи обвинуваченого про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання у зв`язку з тим, що його дружина має онкологічне захворювання та знаходиться на лікуванні за межами України, а мати хворіє на ряд хронічних захворювань та перенесла оперативне втручання, не є достатніми обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не дає підстави для призначення покарання із застосуванням положень статей 69 КК України у даному конкретному випадку.

Таким чином, підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання ніж передбачено законом, колегія суддів не вбачає, так як обставини, на які посилається апелянт, не вказують на необхідність обґрунтованого застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України, враховуючи суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення.

Саме покарання у виді позбавлення волі, у цьому випадку, буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

У зв`язку з викладеним, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.286-1 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі сторони захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: