Справа № 127/705/26
Провадження №11-сс/801/63/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду апеляційну скаргу розгляд апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави стосовно підозрюваного ОСОБА_9 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 23.11.2024, за ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 підозрюваному ОСОБА_9 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, та визначено розмір застави у розмірі 416 000 (чотириста шістнадцять тисяч) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу. Разом із тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, а також з урахуванням того, що з моменту затримання підозрюваного минув значний проміжок часу, досудове розслідування продовжено до шести місяців, по справі проведено значну кількість першочергових слідчих дій, підозрюваний ОСОБА_9 повністю визнає вину у скоєному кримінальному правопорушенні, подав заяву на конфіденційне співробітництво з правоохоронними органами, слідчий суддя визначив розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою до підозрюваного ОСОБА_9 застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначеного розміру застави.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та без повного і всебічного дослідження обставин кримінального провадження.

Зокрема, на думку сторони апеляційного оскарження, суд, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, не в повній мірі дотримався положень ст. 178 КПК України, оскільки не оцінив у сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 цієї статті, зокрема тяжкість інкримінованих злочинів, особу підозрюваного, характер та обсяг доказів, а також наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України.

Як зазначається в апеляційній скарзі, суд не врахував, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України належать до тяжких та особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк з конфіскацією майна.

При цьому, як вказує прокурор, суд залишив поза увагою, що підозрюваний проживає у житлі, яке йому не належить, не має нерухомого майна у власності, а отже, з огляду на суворість можливого покарання, може без значних труднощів змінити місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 діяв за попередньою змовою групою осіб, у тому числі з особами, частина з яких на даний час не встановлена, що, на переконання апелянта, об`єктивно створює ризик незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків, а також ризик знищення чи спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто ризики, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, у апеляційній скарзі звертається увага, що обставини інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутність офіційного місця роботи свідчать про те, що єдиним джерелом доходу підозрюваного є незаконна діяльність, пов`язана зі збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, що, у свою чергу, вказує на реальну можливість продовження злочинної діяльності та вчинення інших кримінальних правопорушень, що охоплюється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Корнійчук проти України», «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», апелянт зазначає, що тяжкість висунутої підозри та суворість передбаченого покарання є суттєвими елементами для оцінки ризику переховування, повторного вчинення злочину або перешкоджання кримінальному провадженню.

Окремо вказується, що з огляду на положення абз. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, у кримінальних провадженнях щодо особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд вправі не визначати розмір застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти наявним ризикам.

У зв`язку з наведеним, на переконання сторони обвинувачення, лише застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави може забезпечити досягнення цілей, передбачених ст. 177 КПК України, та відповідати вимогам публічного інтересу, який у даному випадку переважає право підозрюваного на свободу.

Колегія суддів, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовільнити, позицію захисників та підозрюваного ОСОБА_9 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали судової справи та мотиви апеляційної скарги, прийшла до висновку, що в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Літинського відділу Вінницької окружної прокуратури, слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000976 від 23.11.2024 за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, у зв`язку із чим в органу досудового розслідування виникла необхідність в продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

У вчиненні даних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мельниківці Немирівського району Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий, якого 27.09.2025 о 01 годині 26 хвилин, затримано в порядку передбаченому ст. 615 КПК України.

За результатами розслідування ОСОБА_9 27.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України

Слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області 27.09.2025 до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 01 години 26 хвилин 25.11.2025 без визначення розміру застави. Надалі строк дії запобіжного заходу продовжено до 17.01.2026.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області до шести місяців, тобто до 26.03.2026.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 закінчується 17.01.2026, однак завершити досудове розслідування у зазначений термін неможливо, оскільки у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, а саме: отримати висновки судових біологічних експертиз, які призначені 17.10.2025; провести амбулаторні судові психіатричні експертизи підозрюваним ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; здійснити тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; провести огляд отриманої інформації та аналіз вхідних та вихідних телефонних з`єднань, з прив`язкою до базових станцій, а також адрес місця перебування абонента в момент кожного вхідного та вихідного телефонного з`єднання; ініціювати процес зняття грифів секретності з ухвал слідчих суддів Вінницького апеляційного суду про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні; повідомити про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в остаточній редакції. Окрім того, після завершення виконання судових експертиз та отримання відповідних висновків, необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, додатковий строк досудового розслідування не менше двох місяців необхідний для завершення проведення судових експертиз та отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду. Ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а закінчити досудове розслідування до 17.01.2026 внаслідок складності кримінального провадження неможливо.

Однак, ризики передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати і до тепер, а тому виникло питання про продовження строків дії запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_9 .

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, проживає в житлі, яке йому не належить, немає нерухомого майна у володінні, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання та під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від слідства та суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_9 при вчиненні кримінальних правопорушень, діяв за попередньою змовою групою осіб, на даний час невстановлених досудовим слідством, ймовірно на замовлення, а тому існують підстави вважати, що без застосування дієвого запобіжного заходу підозрюваний може незаконно впливати на інших підозрюваних та/або свідків або знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутність офіційного місця роботи доводять, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_9 являється збут наркотичного засобу, канабісу, обіг якого обмежено та психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетаміна, що дає підстави вважати, що підозрюваний може продовжити злочинну діяльність та вчинити інший злочин, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваного, відсутність у нього соціально стримуючих факторів, тому слідчий суддя вірно зазначив, що ризики в обґрунтування тримання під вартою підозрюваного не зменшилися, а навпаки тривають.

Щодо визначення розміру застави, то колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи питання про можливість визначення застави підозрюваному ОСОБА_9 , колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування або продовження строку тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому положення ч. 6 ст. 176 КПК України не встановлюють безальтернативності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 19.06.2024 № 7-р(II)/2024, відповідно до якої навіть у кримінальних провадженнях щодо особливо тяжких злочинів можливість застосування застави має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та принципу домірності.

Колегія суддів враховує, що визначення застави є формою надання підозрюваному альтернативи триманню під вартою, яка відповідає вимогам ст. 29 Конституції України, принципам презумпції невинуватості та судового захисту, а також завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України.

Оцінюючи доцільність визначення застави, колегія суддів бере до уваги, що з моменту затримання ОСОБА_9 минув значний проміжок часу, строк досудового розслідування продовжено до шести місяців, у кримінальному провадженні проведено значну кількість першочергових слідчих дій, а ризики, які слугували підставою для застосування тримання під вартою, хоча й не зникли, можуть бути мінімізовані шляхом покладення на підозрюваного процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу на заяву підозрюваного ОСОБА_9 від 02.10.2025, у якій останній зазначає, що усвідомив свою провину і суспільну небезпеку своїх дій, щиро розкаявся, готовий повідомити про всі подробиці і обставини вчинених ним та його спільниками кримінальних правопорушень. У зв`язку із цим підозрюваний ОСОБА_9 просить провести повторний допит та за необхідності слідчий експеримент за його безпосередньої участі.

Також у іншій заяві від 02.10.2025 підозрюваний ОСОБА_9 порушує питання про залучення його до конфіденційного співробітництва в порядку ст. 275 КПК України, що свідчить не лише про формальне визнання вини, а й про усвідомлення ним суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та реальну готовність сприяти органам досудового розслідування у викритті протиправної діяльності, у тому числі дій інших осіб, причетних до її вчинення. Такі дії підозрюваного узгоджуються з його заявленим наміром надати повну та достовірну інформацію щодо обставин кримінального правопорушення та свідчать про прагнення активно сприяти встановленню істини у кримінальному провадженні та протидії подальшій злочинній діяльності.

З огляду на викладене, за наявності письмової готовності підозрюваного до співпраці з органом досудового розслідування та відсутності об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість забезпечення його належної процесуальної поведінки менш обтяжливими засобами, колегія суддів дійшла до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, можуть бути мінімізовані шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яка відповідатиме принципу пропорційності та забезпечить баланс між інтересами кримінального провадження і правом особи на свободу.

Визначаючи розмір застави, суд першої інстанції, як убачається з оскаржуваної ухвали, дотримався вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, врахував характер інкримінованого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, майновий стан, а також наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим визначений розмір застави не є завідомо непомірним та здатний забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Посилання апеляційної скарги прокурора на те, що застава у даному кримінальному провадженні є недоцільною, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи зводяться до формального посилання на тяжкість злочину та не враховують вимог принципу індивідуалізації запобіжного заходу, закріпленого у ст.ст. 177, 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що тримання особи під вартою не може застосовуватися автоматично лише з огляду на тяжкість обвинувачення, а національні суди зобов`язані розглядати можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, якщо такі здатні забезпечити досягнення правомірної мети кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що визначення застави у даному кримінальному провадженні є обґрунтованим, домірним та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначаючи розмір застави, діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог національного законодавства, забезпечивши належний баланс між інтересами правосуддя і правами підозрюваного, а тому підстав для скасування ухвали немає, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави стосовно підозрюваного ОСОБА_9 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 23.11.2024, за ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4