Провадження №11-сс/801/797/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

заявника

у режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 24.04.2025 про вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2025 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 24.04.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що в заяві ОСОБА_5 від 24.04.2025 відсутні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив суд скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2025.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, оскільки її мотивувальна частина не містить належних доводів і мотивів відмови у задоволенні скарги. На переконання заявника, слідчим суддею було проігноровано наведені у скарзі обставини.

Колегія суддів, вислухавши думку ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовільнити, виступ захисника ОСОБА_6 , яка підтримали думу ОСОБА_5 , вивчивши та перевіривши матеріали судової справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді відповідає.

ОСОБА_5 звернувся до Президента України із заявою від 24.04.2025 про вчинення кримінального правопорушення, яка в послідуючому була спрямована для прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства, до уповноважених підрозділів ГУНП у Вінницькій області.

Листом заступника начальника ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 № від 04.06.2025 заяву ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 24.04.2025 направлено для розгляду до відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

У подальшому згідно довідки від 30.06.2025 про результат розгляду звернення ОСОБА_5 , яка погоджена т.в.о. заступника начальника СВГ відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 відомості по заяві ОСОБА_5 від 24.05.2025 до ЄРДР не внесено.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень і забезпечення притягнення винного до відповідальності, але й запобігання необґрунтованому процесуальному примусу та кримінальному переслідуванню. Отже, положення цієї статті зобов`язують суд забезпечувати баланс між правами заявника та правами осіб, щодо яких він висуває обвинувачення.

Крім того, ст. 7 КПК України закріплює принцип верховенства права, який вимагає від суду тлумачити та застосовувати закон у спосіб, що забезпечує ефективний захист прав і свобод людини. Саме з цих позицій суд оцінює доводи апелянта та дії прокурора.

Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язані невідкладно внести відомості до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Водночас частини 4 та 5 цієї статті визначають, що такі заяви повинні містити короткий виклад обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину.

Це положення конкретизоване у п. 1.2 розділу ІІ, відповідно до якого до Реєстру підлягають внесенню лише відомості, що відповідають вимогам ст. 214 КПК України та характеризують ознаки кримінального правопорушення (п. 2.7 Положення).

Відповідно до п. 1 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають не будь-які звернення чи повідомлення, а лише ті, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Якщо у заяві таких даних немає, вона не може вважатися повідомленням про злочин у розумінні ст. 214 КПК України. Такий підхід забезпечує гарантію кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу, що повністю узгоджується із завданнями кримінального провадження.

При цьому необхідно враховувати, що обов`язковим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Саме категорія суспільної небезпечності дозволяє відмежовувати злочин від адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень. На відміну від проступків, які можуть посягати лише на правила поведінки чи службової дисципліни, злочин завжди передбачає найбільш високий рівень шкоди або реальної загрози її заподіяння суспільним відносинам, що охороняються законом.

Злочин у кримінально-правовому розумінні пов`язаний із конкретними подіями та обставинами, які мають місце у реальній дійсності та можуть бути перевірені. Тому заява чи повідомлення про злочин повинні містити хоча б мінімальні вихідні дані час, місце, спосіб та інші істотні обставини можливого правопорушення. Лише на підставі таких ознак органи досудового розслідування можуть відрізнити реальне повідомлення про злочин від голослівних припущень чи оціночних суджень заявника.

У разі відсутності в заяві об`єктивних даних неможливо встановити реальність події злочину, а тому така заява не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Внесення ж до Реєстру повідомлень без будь-яких фактичних підтверджень створювало б небезпеку зловживань правом на звернення і могло б призвести до необґрунтованого кримінального переслідування чи процесуального примусу.

Саме тому слідчий суддя, дослідивши скаргу, вірно дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у заяві ОСОБА_5 конкретних обставин, що свідчать про вчинення злочину.

Дану позицію підтримує і Верховний Суд.

Зокрема, Верховний Суд у своєму рішенні від 30.09.2021 (Постанова ККС ВС у справі 556/450/18) вказав, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Колегія суддів, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, зазначає таке.

Із заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.04.2025, яка розглядалася відповідними підрозділами ГУНП у Вінницькій області, слідчим суддею обґрунтовано встановлено відсутність об`єктивних даних, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність у діях зазначених осіб обов`язкових ознак складу злочину чи підтверджували факт реальної події кримінального правопорушення.

Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_5 стверджував, що адвокатами Вінницького центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги о ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 було вчинено кримінальне правопорушення, яке полягає у невиконанні рішення Вінницького міського суду щодо призначення йому захисників. При цьому заявник зазначав, що вказані адвокати не були призначені для захисту його інтересів, однак без його згоди брали участь у судових засіданнях як його представники.

Разом із тим, із матеріалів перевірки вбачається, що працівники поліції здійснили виїзд до Вінницького центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, де отримали пояснення голови комісії з реорганізації центру ОСОБА_16 . Остання повідомила, що доводи, наведені у зверненні ОСОБА_5 , є безпідставними та не відповідають дійсності. Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_5 неодноразово відмовлявся від послуг призначених йому адвокатів, наполягаючи на залученні лише конкретних осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , а у разі призначення інших захисників чинить перешкоди у виконанні ними професійних обов`язків, вимагає відмови від надання йому допомоги та висловлює на їх адресу погрози.

Унаслідок цього адвокати, призначені для надання безоплатної правничої допомоги, фактично позбавлені можливості виконувати доручення, що призводить до їх відмов від участі у справах заявника. Водночас інформація про стан виконання доручень і надання правничої допомоги неодноразово доводилася до відома ОСОБА_5 як безпосередньо центром, так і через компетентні державні органи.

За наведених обставин колегія суддів зазначає, що адвокати, призначені для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_5 , фактично позбавлені можливості виконувати покладені на них обов`язки у зв`язку з його систематичними відмовами від прийняття правничої допомоги, створенням перешкод у виконанні доручень та висловлюванням на їх адресу погроз. Унаслідок цього адвокати змушені відмовлятися від подальшого прийняття доручень на представництво його інтересів.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відомості про стан виконання доручень та надану безоплатну правничу допомогу неодноразово надавалися ОСОБА_5 як безпосередньо Вінницьким центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, так і через компетентні державні органи. Отже, заявник був обізнаний із фактичним станом надання йому правничої допомоги, що спростовує його твердження про бездіяльність чи невиконання рішень суду з боку адвокатів.

Проведеною перевіркою не встановлено жодних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у діях адвокатів ознак кримінального правопорушення. Висновки слідчого судді про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є вичерпно мотивованими, узгоджуються з фактичними обставинами справи та відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є складовою частиною національної системи права та має застосовуватися судами України відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у справі «Суомінен проти Фінляндії» (заява № 37801/97, рішення від 1 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що судові рішення повинні містити належне обґрунтування, яке дозволяє сторонам зрозуміти мотиви їх прийняття. Відсутність мотивів або формальне посилання на закон без пояснення причин є несумісними із гарантіями статті 6 Конвенції.

У цьому контексті колегія суддів відзначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає зазначеним вимогам: у ній наведено логічне та зрозуміле обґрунтування відмови у задоволенні скарги, а саме відсутність у заяві конкретних даних про час, місце, спосіб та інші обставини можливого злочину. Така мотивація відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судових рішень.

Колегія суддів також враховує усталену практику ЄСПЛ, відповідно до якої право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати певним процесуальним обмеженням, якщо вони переслідують легітимну мету, є пропорційними та не позбавляють особу суті цього права.

У даному випадку відмова у внесенні відомостей до ЄРДР без наявності об`єктивних даних про вчинення злочину є саме таким допустимим обмеженням, спрямованим на запобігання зловживанням правом та необґрунтованому кримінальному переслідуванню.

Безумовне внесення до ЄРДР будь-яких заяв без фактичних даних призводило б до зловживань процесуальними правами та створювало ризик використання кримінального провадження як інструменту тиску на суддів чи прокурорів. Це суперечило б завданням кримінального процесу, визначеним ст. 2 КПК України, і порушувало б баланс між правами заявника та правами інших осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді. Відтак апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2025, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 24.04.2025 про вчинення кримінального правопорушення, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3