Справа № 354/944/25
Провадження № 1-кс/354/45/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Яремче

Слідча суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Яремчанського відділу Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Яремчанського міського суду Івано-Франківської області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо підозрюваної ОСОБА_4 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, внесеного до ЄРДР за № 0000019 від 30.05.2024, -

в с т а н о в и л а :

Старший слідчий СВ відділення поліції №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, майор поліції ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з клопотанням, яке погоджено з прокурором Яремчанського відділу Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо підозрюваної ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділенням ВП № 1 (м. Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000019 від 30.05.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше 02.09.2024, у старшого адміністратора зупинкового пункту «Татарів-Буковель» ОСОБА_4 виник злочинний умисел на привласнення частини готівкових коштів, які чергові по даному зупинковому пункті отримують від відвідувачів за надання послуг із зберігання багажу в кімнаті зберігання багажу, яка знаходиться на першому поверсі приміщення зупинкового пункту «Татарів-Буковель», за адресою: с. Татарів, вулиця Залізнична, 7 Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Переслідуючи корисливий мотив і мету особистого збагачення, а також усвідомлюючи неможливість самостійної реалізації вказаного вище свого злочинного наміру та прагнучи його досягти, ОСОБА_4 вирішила залучити в різний проміжок часу, до своєї протиправної діяльності підлеглу їй працівницю - чергового по зупинковому пункті «Татарів-Буковель» ОСОБА_8 та інших невстановлених на даний час службових осіб вказаного зупинкового пункту, які обіймали постійні посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а отже, як і ОСОБА_4 , були наділені статусом службової особи в розумінні ч.3 ст.18 КК України та пункту 1 примітки до статті 364 КК України.

Так, не пізніше 03.09.2024 ОСОБА_4 , використовуючи своє службове становище і надані їй службові повноваження старшого адміністратора зупинкового пункту «Татарів-Буковель», реалізовуючи свій злочинний план, запропонувала ОСОБА_8 , спільно привласнювати частину необлікованих готівкових коштів, отриманих нею, під час кожного її добового чергування за зберігання багажу пасажирів, на що остання, переслідуючи мету особистого збагачення, погодилась.

В подальшому, черговий по зупинковому пункті «Татарів-Буковель» ОСОБА_8 , діючи за попередньо узгодженим із ОСОБА_4 спільним злочинним планом, перебуваючи 03.09.2024, 07.09.2024, 11.09.2024, 15.09.2025, 19.09.2025, 01.10.2024, 05.10.2024, 09.10.2024, 13.10.2024, 04.12.2024, 07.12.2024, 10.12.2024, 13.12.2024, 16.12.2024, 19.12.2024, 22.12.2024, 25.12.2024, 28.12.2024, 04.01.2025, 08.01.2025, 12.01.2025, 16.01.2025, 20.01.2025, 28.01.2025, 01.02.2025, 05.02.2025, 09.02.2025, 13.02.2025, 17.02.2025, 21.02.2025, 25.02.2025, 01.03.2025, 05.03.2025, 09.03.2025, 13.03.2025, 17.03.2025, 21.03.2025, 25.03.2025, 29.03.2025, 02.04.2025, 06.04.2025, 10.04.2025, 14.04.2025, 18.04.2025, 22.04.2025, 30.04.2025, 04.05.2025, 07.05.2025, 10.05.2025, 13.05.2025, 16.05.2025, 19.05.2025, 24.05.2025, 28.05.2025, 01.06.2025, 05.06.2025, 09.06.2025, 13.06.2025, 17.06.2025, 21.06.2025, 25.06.2025, 29.06.2025, 03.07.2025, 07.07.2025, 11.07.2025, 15.07.2025, 19.07.2025, 23.07.2025, 27.07.2025, 31.07.2025 на чергуванні у зупинковому пункті «Татарів-Буковель» та виконуючи свої функціональні обов`язки чергового по вказаному зупинковому пункті, умисно не здійснювала на реєстраторі розрахункових операцій (РРО) реєстрацію усіх розрахункових операцій при наданні послуг із зберігання багажу відвідувачів та не фіксувала в офіційних документах вказаного зупинкового пункту прізвища усіх відвідувачів кімнати зберігання багажу і суми отриманих від них готівкових коштів, при цьому ОСОБА_8 , для власного обліку та неофіційної звітності для ОСОБА_4 записувала прізвища усіх відвідувачів кімнати зберігання багажу та суми отриманих від них усіх готівкових коштів за зберігання їх багажу на аркушах зошита, які їй на початку робочої зміни надавала ОСОБА_4 .

Надалі, отримані вказані вище необліковані готівкові кошти та аркуш зошита із своїми рукописними записами ОСОБА_8 , передавала ОСОБА_4 , котра на власний розсуд частину грошей повертала ОСОБА_8 , в якості «винагороди», а решту грошових коштів та аркуш із рукописними записами ОСОБА_8 , забирала собі і зберігала їх по місцю свого проживання.

Окрім цього, старший адміністратор зупинкового пункту «Татарів-Буковель» ОСОБА_4 , перебуваючи 01.12.2024, 24.12.2024, 08.03.2025, 12.03.2025, 21.05.2025, 16.06.2025, 05.07.2025, 09.07.2025, 13.07.2025, 17.07.2025, 21.07.2025, 25.07.2025 на чергуванні у зупинковому пункті «Татарів-Буковель» та виконуючи функціональні обов`язки чергового по вказаному зупинковому пункті, умисно не здійснювала на реєстраторі розрахункових операцій (РРО) реєстрацію усіх розрахункових операцій при наданні послуг із зберігання багажу відвідувачів та не фіксувала в офіційних документах вказаного зупинкового пункту прізвища усіх відвідувачів кімнати зберігання багажу і суми отриманих від них готівкових коштів, при цьому ОСОБА_4 для власного обліку записувала прізвища усіх відвідувачів кімнати зберігання багажу та суми отриманих від них усіх готівкових коштів за зберігання їх багажу на аркушах зошита, які разом із необлікованими грошовими коштами забирала собі і зберігала їх по місцю свого проживання.

В період з 03.09.2024 по 01.08.2025, старший адміністратор зупинкового пункту «Татарів-Буковель» ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 розділу ІІ Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; пунктів 9, 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148; підпункту 6.2.16 пункту 6.2 розділу 6, підпункту 6.2.18 пункту 6.2 розділу 6, підпункту 6.3.1 пункту 6.3 розділу 6 Технологічного процесу з надання послуг пасажирам та організації роботи зупинкового пункту «Татарів-Буковель», своєї Посадової інструкції та пункту 1 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 26.03.2024, за попередньою змовою із черговим зупинкового пункту «Татарів-Буковель» ОСОБА_8 та з відома інших невстановлених на даний час службових осіб вказаного зупинкового пункту, в умовах воєнного стану, заволоділа необлікованими готівковими коштами в сумі 77 730,00 гривень, отриманими ОСОБА_8 протягом вказаного періоду часу за

надання послуг із зберігання багажу в кімнаті зберігання багажу зупинкового пункту «Татарів-Буковель», а також з відома ОСОБА_8 та інших невстановлених на даний час службових осіб зупинкового пункту «Татарів-Буковель», ОСОБА_4 повторно заволоділа необлікованими готівковими коштами в сумі 13 035,00 гривень, отриманими нею особисто протягом вказаного періоду часу за надання послуг із зберігання багажу в кімнаті зберігання багажу цього зупинкового пункту.

Таким чином встановлено, що старший адміністратор зупинкового пункту «Татарів-Буковель» ОСОБА_4 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно за попередньою змовою із черговим по зупинковому пункті «Татарів-Буковель» ОСОБА_8 та іншими невстановленими на даний час службовими особами цього зупинкового пункту, повторно, в умовах воєнного стану, в період часу з 02.09.2024 по 01.08.2025, заволоділа грошовими коштами філії «Вокзальна компанія» АТ «Українська залізниця» на загальну суму 335 602,00 гривні.

Відтак ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

20.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні нею заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, повністю підтверджується: рапортом оперативного працівника Надвірнянського РВ УСБУ в Івано-Франківській області; протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж; протоколом огляду речей і документів (мобільного телефону) та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Таким чином, досудовим розслідуванням зібрано вагомі докази, які свідчать про те, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, і цей ризик є реальним, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років і вона усвідомлює неминучість покарання за вчинення такого кримінального правопорушення, у разі доведення її вини під час судового розгляду.

Окрім цього, у підозрюваної ОСОБА_4 наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий на її ім`я 23.10.2019, з терміном дії до 23.10.2029.

- п. 3 - незаконно впливати на іншу підозрювану ( ОСОБА_8 ) і цей ризик є також реальним, оскільки підозрювана ОСОБА_4 є на даний час колегою ОСОБА_8 та вони знайомі і тривалий час працюють разом.

Враховуючи вище наведені ризики, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання чи поруки, не можливе.

Звертає увагу, що при вирішенні питання про обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді застави, слід врахувати, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального корупційного правопорушення, внаслідок якого спричинено шкоду філії «Вокзальна компанія» АТ «Українська залізниця» на загальну суму 335 602,00 грн.

З огляду на викладене, слідчий просить відповідно до абз. 2 ч. 5 ст.182 КПК України призначити підозрюваній ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі сто одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 336 128,00 гривень.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав з мотивів викладених в ньому.

Підозрювана та захисник у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечили частково. Захисник не заперечував проти обрання ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як застава, однак не погодився з розміром, який просить прокурор. Вважає, що сума, якою ніби заволоділа підозрювана сумнівна з огляду на те, що вона визначена експертами АТ «Укрзалізниці», які є зацікавленими особами. Просив врахувати, процесуальну поведінку підозрюваної, яка налаштована на повне сприяння слідству, не планує переховуватися від слідства чи впливати на підлеглих працівників, має стійкі соціальні зв`язки. Поряд з цим просив врахувати матеріальний стан підозрюваної, що вона є особою пенсійного віку, і ці обставини не дозволяють їй внести заставу у розмірі, в якому просить прокурор, та долучив підтверджуючі документи. Вважає, що запобіжний захід достатньо обрати у вигляді застави розміром 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки розмір ймовірно заподіяної шкоди підозрюваною на сьогоднішній день становить близько 14 000,00 грн. Щодо зобов?язання підозрюваної не відлучатися з с. Татарів Надвірнянського району Івано-Франківської області просив суд не обмежувати її саме тим населеним пунктом, де вона проживає, а враховуючи її вік та соціальні потреби - межами Івано-Франківської області.

Заслухавши прокурора, підозрювану, захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів клопотання вбачається, що 20 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин.

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Європейський суд з прав людини визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності (ч. 2 ст. 182 КПК України).

Частиною 5 статті 182 КПК України визначено, що застава щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України містить застереження про те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, адже обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою вона може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану.

Таким чином необхідно виокремити обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу у вигляді застави та визначенні її розміру, серед яких: спосіб життя періодичність перетину кордону, наявність у підозрюваного соціальних зв`язків поза межами країни тощо; сім`я та особи на утриманні для призначення застави суд обов`язково повинен врахувати наявність на утриманні непрацездатних осіб або дітей; наявність або відсутність у підозрюваного постійного місця роботи або законних джерел доходу (розмір офіційної заробітної плати, надходження від дивідендів, депозити в банках тощо); наявність у підозрюваного власного житла або такого, яке він законно орендує.

Слідча суддя приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у підозрюваного.

У рішенні в справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022 (заява №23312/15) ЄСПЛ вважав, що, зосереджуючись на розмірі шкоди, не здійснивши ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі її спроможність сплатити визначений розмір застави, і відсутність задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі, національні суди не дотрималися зобов`язання навести відповідне та достатнє обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції.

ЄСПЛ у своєму рішенні в справі «Магнурас проти Іспанії» від 20.11.2010 зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання.

Слідча суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Окрім того, відповідно до примітки ст. 45 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 КК України, у випадку його вчинення шляхом зловживання посадовим становищем є корупційним.

Наведені обставини у взаємозв`язку з іншими обставинами можуть бути підставою та мотивом для підозрюваної переховуватися від слідства та суду, а твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_4 не має наміру переховуватися, не спростовують висновків слідчого судді щодо об`єктивного існування такого ризику.

Враховуючи вище наведені ризики, обрання іншого запобіжного заходу не можливе, оскільки не може запобігти зазначеним ризикам.

Крім того, суспільство, особливо під час війни, є особливо чутливим до вчинення посадовими, службовими особами корупційних правопорушень, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу може негативно вплинути та викликати резонанс у суспільстві.

З огляду на вищенаведене, слідча суддя дійшла висновку, про доведеність прокурором наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, відтак до підозрюваної ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді застави.

Також слідчою суддею у даному провадженні встановлено, що відповідно до клопотання про обрання запобіжного заходу, підтриманого прокурором, необхідність визначення застави в розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, обгрунтовується виключно тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та розміром ймовірної заподіяної майнової шкоди. При цьому розмір застави, на визначенні якого наполягає прокурор, фактично тотожний розміру ймовірної майнової шкоди.

Згідно долучених захисником документів, підозрювана позитивно характеризується на роботі, її дохід за 2024 рік становив 131 991,21 грн, а за 2025 рік - складає 161 331,28 грн, є внутрішньо переміщеною особою, проживає в с. Татарів, є особою пенсійного віку, раніше не притягалась до кримінальної відповідальності. Такі обставини не дають підстав для висновку, що підозрювана має реальну фінансову можливість сплатити заставу у сумі 336 128,00 грн.

Крім того, встановлення непомірної застави суперечить практиці ЄСПЛ, зокрема справи «Гафа проти Мальти», «Істоміна проти України, та фактично перетворює заставу на безальтернативне тримання під вартою.

З урахуванням обставин скоєння злочину та враховуючи характеризуючі дані особи підозрюваної, її майновий стан, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей, з врахуванням принципів розумності і співмірності вважаю, що жодних доказів, які б підтверджували наявність виключних обставин для визначення застави в сумі 336 128,00 грн не має, а тому не має підстав вийти за максимальну межу розміру застави, що передбачена п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. Відтак слід визначити щодо підозрюваної запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, з покладенням на неї додаткових обов`язків, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Щодо заперечень захисника з приводу зобов?язання підозрюваної не відлучатися з місця проживання - с. Татарів Надвірнянського району Івано-Франківської області, слідча суддя не вбачає підстав для задоволення такого клопотання, оскільки така заборона є тимчасовою та у випадку необхідності, прохання покинути населений пункт Татарів буде вирішуватись на розсуд слідчого, суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 193-196, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

у х в а л и л а :

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0000019 від 30.05.2024 щодо підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, яка може бути внесена, як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA0002265.

Зобов`язати підозрювану ОСОБА_4 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України на строк до 27 березня 2026 року включно:

1)прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2)не відлучатися із с. Татарів, Надвірнянського району Івано-Франківської області, в якому вона на даний час проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)спілкуватись з підозрюваною ОСОБА_8 виключно зі службових питань, пов`язаних з їх трудовою діяльністю на зупинковому пункті «Татарів-Буковель»;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади діючий паспорт для виїзду за кордон чи інші наявні документи, що дають право на виїзд з України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Яремчанський відділ Надвірнянської окружної прокуратури.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення ухвали, а підозрюваною - протягом 5 днів з дня вручення їй копії ухвали.

Слідча суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено о 11:55 год 02.02.2026.