ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/7893/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2189/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 126-1, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001090 від 30.09.2024 за статтею 126-1, частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2025 року у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовлено, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задоволено, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому до 27.11.2025. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Судом не було враховано, що обвинувачений примирився з потерпілими, які раніше висловлювали думку про недоцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , яка просила задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції, враховуючи дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України щодо свого вітчима ОСОБА_8 , та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 186 КК України щодо своєї матері ОСОБА_9 . Крім того, зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 173, частиною 2 статті 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим, перебуває на обліку Лозівського РВП ГУНП в Харківській області як особа, що вчиняє домашнє насильство.

За інформацією сторони обвинувачення, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення як тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, так і корисливих злочинів, був засуджений до реальної міри покарання. Востаннє засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 18.05.2023 за частиною 3 статті 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений 17.11.2023 за відбуттям строку покарання. Через незначний проміжок часу обвинувачується у вчиненні нових кримінальних правопорушень проти осіб, з якими ОСОБА_7 перебуває у сімейних відносинах.

Враховуючи, що судовий розгляд ще не завершено, з огляду на вищенаведені дані, що характеризують ОСОБА_7 , як особу схильну до протиправної поведінки, відсутність інформації про наявність у обвинуваченого законних джерел заробітку, міцних соціальних зв`язків, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати недоведеними ризики, які встановлені судом першої інстанції, а апеляційні доводи захисника не спростовують їх наявності.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, що стане перешкодою для продовження судового провадження.

В даному провадженні суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визначення обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, про що просить захисник, оскільки застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу не сприятиме досягненню мети такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Посилання захисника на позицію потерпілих, які вважали недоцільним продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, та те, що обвинувачений з ними примирився, не є визначальними при вирішенні питанні щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Такі обставини можуть бути враховані судом, однак у даному випадку суд апеляційної інстанції приходить висновку, що перебування ОСОБА_7 за адресою його місця проживання під домашнім арештом, де він, за версією сторони обвинувачення, згідно обвинувального акта вчинив кримінальні правопорушення щодо своїх близьких, не гарантуватиме утримання обвинуваченого від вчинення дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: