Справа № 405/451/26
провадження № 1-кс/405/353/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2026 м. Кропивницький

Слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кропивницькому, в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подану в порядку ст. 206 КПК України

ВСТАНОВИВ:ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з вказаною вище скаргою до Подільського районного суду міста Кропивницького, відповідно до якої повідомив про неналежні умови його тримання під вартою, у конвойних приміщеннях, у період доставлення до судових установ та незадовільний рівень організації служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з питання його доставлення з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» до суду, з метою прийняття ним участі у розгляді кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_3 надав пояснення, відповідно до яких подану скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких з доводами викладеними в скарзі не погодився, в задоволенні скарги просив відмовити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, слідчим суддею відзначається наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно з ч. 5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (ч. 7 ст. 206 КПК України).

Під час розгляду скарги та у самій скарзі заявник не посилався на незаконне його тримання в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» та на зволікання з його доставленням до суду, разом з тим мотивував скаргу неналежними умовами його тримання під вартою, у конвойних приміщеннях, у період доставлення до судових установ та незадовільним рівнем організації служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з питання його доставлення з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» до суду, з метою прийняття ним участі у розгляді кримінального провадження. Пояснив, що його доставка з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» до суду відбувається без урахування фактичного часу, на який призначене судове засідання, а у зворотньому напрямку, тобто від суду до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» він доставляється військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України не відразу після закінчення судового засідання, а після закінчення розгляду судом усіх судових справ, призначених стосовно осіб, які у день його доставки перебували у конвойній камері поряд з ним. Крім того, заявник пояснив, що в камері, де його тримали під вартою під час перебування у суді, він не мав можливості приймати їжу, оскільки для цього були відсутні умови, а саме в камері відсутній стіл на для прийому їжі, незважаючи на те, що адміністрацією ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» надання їжі на час його перебування в суді було забезпечено, крім того зазначив, що в камері не працює витяжка повітря, тобто посилався також на порушення санітарних умов.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Цією ж нормою закріплюється обов`язок держави утверджувати і забезпечувати права і свободи кожної людини. Це підкреслюється і в міжнародно-правових документах.

Ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), так само і ст. 5 Загальної декларації прав людини і ст. 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права чітко проголошує: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню», або «поганого поводження», як узагальнено його визначає Європейський суд з прав людини (далі Суд).

Зміст положень ст. 3 Конвенції полягає у наступному: 1) кожній особі, гарантовано право на повагу до своєї гідності та захист від катувань і неналежного поводження з боку посадових осіб органів державної влади, (рішення у справі «Сьорінг проти Сполученого Королівства» 1989 р.); 2) дотримання положення розглядуваної статті ЄКПЛ не можуть бути обмежені або скасовані навіть під час війни, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції або виникнення чи подолання іншої суспільної небезпеки, що загрожує життю особи, громаді чи загалом нації.

Згідно зі ст. 15 Конвенції, держава зобов`язана їх постійно дотримуватися; 3) жодна із підстав (захист публічної безпеки, боротьба з тероризмом або організованою злочинністю чи розкриття злочинів) не може бути виправданням для застосування катувань (рішення Суду у справі «Томазі проти Франції» 1992 р.); 4) будь-яке застосування фізичної сили щодо незаконного позбавлення волі особи, принижує людську гідність і є порушенням права, що визначено у ст. 3 Конвенції (рішення у справі Рібітч проти Австрії 1995 p.). Таким чином ст. 3 Конвенції формулює абсолютну заборону катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність та поводженню з особою.

Погане поводження з особою передбачає, що певне фізичне чи психічне насильство застосовується з незаконною метою та/або непропорційно до законної мети. Слід відмежовувати положення ст. 3 Конвенції від законних дій (затримання особи, застосування спеціальних засобів) або дій обмежуючого характеру, викликаних необхідністю (здійснити привід особи, затримання з метою приводу, обрання запобіжного заходу). У такому випадку певні фізичні чи моральні страждання особи можуть складати невід`ємний елемент, однак відповідають законності мети та підстав їх застосуванню, пропорційності рівню суспільної небезпеки особи або її поведінки.

Як підтверджується матеріалами даної скарги та встановлено у судовому засіданні, заявник скаржиться на неналежні умови його тримання під час перебування за межами слідчого ізолятору, а саме в камерному приміщенні, у періоди відвідування ним суду.

Згідно з ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

З урахуванням зазначеного, зважаючи на вказане у скарзі заявником питання стосовно недотримання умов тримання його під вартою, що може свідчити про порушення права на повагу до гідності та права на захист від катувань і неналежне поводження з боку посадових осіб органів державної влади, слідчий суддя критично ставиться до доводів представника військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про те, що особи, які взяті під варту та які доставляються до судів тримаються у конвойних приміщеннях у суворій відповідності до наказів МВС від 24.12.2019 року № 1090 «Про затвердження Положення з організації конвоювання військовими частинами (підрозділами) Національної гвардії України» та від 26.05.2015 року №613 «Про затвердження Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів», оскільки представник зазначеної вище військової частини у судовому засіданні не спростувала доводів заявника стосовно недотримання умов тримання його під вартою.

Щодо вимоги заявника про покладення на відповідальних осіб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України обов`язку доставляти заявника із ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» до суду та повертати його із суду до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» у певний час, слідчий суддя відзначає, що дана вимога з урахуванням положень ст. 206 КПК України задоволенню не підлягає, оскільки вказаною статтею чітко визначені загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини.

Підсумовуючи все вищевикладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, Конституції України, слідчий суддя вважає, що скарга заяника задоволенню не підлягає, проте на виконання п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України вбачаються підстави для покладення обов`язку на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо проведення дослідження фактів, викладених в скарзі ОСОБА_3 на предмет встановлення належних умов його тримання під вартою.

Керуючись ст. 206, 309,376 КПК України:

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданої в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести дослідження фактів, викладених в скарзі ОСОБА_3 на предмет встановлення належних умов його тримання під вартою.

Направити до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України копію скарги ОСОБА_5 , подану до суду в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_6