Справа № 953/9772/24
н/п 1-кс/953/5690/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання представника користувача майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001613 від 21.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

представника користувача майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 .,

В С Т А Н О В И В :

11 серпня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника користувача майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001613 від 21.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_4 зазначає, що ухвалою слідчого судді Київський районний суд м. Харкова від 24 жовтня 2024 у кримінальному провадженні № 0001613 від 21.10.2024 накладено арешт на автомобіль марки Hyundai, модель ІХ 35, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, використання, передачі та відчуження, який фактично вилучено у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено на штраф майданчик за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 106.

Проте з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна, на яке накладено було арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту такого майна. Як свідчать матеріали кримінальної справи, станом на 09 серпня 2025 року, тобто більше дев`яти місяців, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінальне провадження органом досудового слідства не здійснюється та йому не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Також ніяк дій слідчих дій станом на серпень 2025 року, тобто на протязі більше ніж дев`ять місяців, не здійснюється відносно арештованого майна. Також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок різкого погіршення здоров`я та тривалого лікування, з 01.04.2025 року встановлено статус особи з інвалідністю 3 групи, внаслідок чого наразі є негайна потреба в користуванні арештованим автомобілем для пересування заявника по місту, лікарнях тощо. Враховуючи, що з майно, на яке накладено арешт, не визнано по кримінальній справі речовим доказом, заявник вважає, що на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній підлягає скасуванню.

У зв`язку з вищевикладеним просить скасувати арешт на вищевказане майно.

Під час проведення судового засідання в режимі відеоконференції адвокат ОСОБА_4 наполягав на задоволенні клопотання з підстав зазначених у ньому.

Прокурор ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Від слідчого Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001613 від 21.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, надійшли письмові заперечення за змістом яких, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ним проводяться слідчі дії в даному провадженні, досудове розслідування триває.

Дослідивши всі надані доводи учасниками в обґрунтування заявленого клопотання, заперечення сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено за представленими матеріалами, що в провадженні слідчого відділу Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001613 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.10.2024 до ЧЧ Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшло повідомлення зі служби "102" про те, що невстановлена особа, перебуваючи на перехресті вул. Ковпака та вул. Цетинської в м. Харкові, умисно заподіяла працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків, тим самим заподіяла співробітнику Служби безпеки України легких тілесних ушкоджень, а саме забій м`яких тканин попереку зліва.

21.10.2024 вищевказаний автомобіль марки Hyundai, модель ІХ 35, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, технічний паспорт НОМЕР_3 , ключ від транспортного засобу, постановою слідчого Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області визнано речовим доказом по кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова Київського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене 21.10.2024 у ході проведення огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Генерала Удовіченка, 41, майно з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, використання, передачі та відчуження, а саме: - Автомобіль марки Hyundai, модель ІХ 35, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, який фактично належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.т. НОМЕР_4 ) який поміщено на штраф майданчик за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 106; - Технічний паспорт НОМЕР_3 , який фактично належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.т. НОМЕР_4 ) який поміщено до сейф пакету CRI1083094; Ключ від транспортного засобу, який фактично належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (м.т. НОМЕР_4 ) який поміщено до сейф пакету CRI1083095 Місцем зберігання автомобіля марки Hyundai, модель ІХ 35, д.н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 визначити штрафмайданчик за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 106.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасниками процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Слідчим зазначено, що він заперечує щодо скасування арешту з транспортного засобу, оскільки в даному провадженні не прийнято остаточне рішення, вказане заявником майно є предметом, знаряддям чинення злочину є речовим доказом тому питання про долю речових доказів наразі не може бути вирішено.

Суд оцінює твердження адвоката про наявність розумності та співрозмірності обмеження права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна судом було встановлено, що вилучене майно може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя зауважує, що реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст.174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

За наведених обставин, перевіривши надані сторонами матеріали, слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту.

Крім того, слідча суддя зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормативно визначеними властивостями доказів є їх належність, допустимість та достовірність. Доктринально визнаними елементами кримінального процесуального доказування, що являють собою єдиний нерозривний процес є: отримання доказів (активна цілеспрямована пізнавально-практична й розумова діяльність суб`єктів доказування, яка складається з окремих взаємозалежних та взаємовпливових елементів - пошуку, виявлення (встановлення), а при необхідності, вилучення фактичних даних та їх джерел та перевірки, оцінки фактичних даних і їх джерел, їх процесуального оформлення (закріплення) й власне надання фактичним даним та їх джерелам уповноваженими суб`єктами кримінального процесу значення певного доказу у кримінальному провадженні); використання доказів (практична процесуальна та розумова діяльність, що полягає в оперуванні доказами, у встановленні на їх підставі обставин, що мають значення для кримінального провадження, в обґрунтуванні доказами своєї правової позиції сторонами кримінального провадження, в обґрунтуванні відповідних процесуальних рішень уповноваженими суб`єктами, у тому числі й для перевірки вже отриманих доказів та для отримання нових доказів тощо.

Як вбачається вилучені речі під час обшуку були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Виявлені в ході обшуків вищевказані предмети мають суттєве значення у кримінальному провадженні у якості речових доказів.

Відповідно до ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що задовольнивши клопотання про ареш майна слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Жодних даних, які б підтверджували, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба заявник до клопотання про скасування арешту не надав.

Разом з цим, як зазначає сторона обвинувачення у поданій до суду заявфі, на даний час триває досудове розслідування, проти задоволення даного клопотання заперечує.

З урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001613 від 21.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України триває, слідчий суддя вважає, що арешт вилученого майна, що визнане речовим доказом не втратив своєї актуальності, а тому клопотання є передчасним та задоволенню на теперішній час не підлягає.

Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

Хоча з плином часу та ходом досудового розслідування арешт майна може втрачати свою актуальність, спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що арештоване майно має статус речового доказу у цьому кримінальному провадженні та наявна подальша необхідність його арешту в цілях кримінального провадження, слідча суддя не вбачає підстав для скасування арешту, оскільки не доведено що відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, що, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання заявника, та скасування арешту.

Слідчий суддя роз`яснює заявникові, що в подальшому, під час судового слідства, він не позбавлений можливості звернутись повторно до суду з клопотанням про скасування арешту, за наявності для цього належних підстав, за наявності обґрунтованих доказів на підтвердження необхідності його зміни, або скасування.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 107, 170-174, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання представника користувача майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001613 від 21.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1