Провадження №: 1-кс/755/2080/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" серпня 2025 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в ОВС 2 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) ГУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000166 від 10.06.2025, за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и л а :

слідчий в ОВС 2 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) ГУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , за погодженням прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , звернувся до слідчої судді з клопотанням про арешт майна, власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:004:0125, площею 0.006 (га.), категорія землі: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, тип речового права: права власності, розмір частки у праві спільної власності: 1/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, дата реєстрації: 08.01.2014.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що слідчим управлінням (з дислокацією у м. Київ) ІНФОРМАЦІЯ_3 за процесуального керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 10.06.2025, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до вимог ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того, ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш, як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш, як у двох третинах областей і не менш, як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «Про проведення загальнокримського референдуму», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім російської федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь - якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «Про правонаступництво Республіки Крим», пунктом 1 якої передбачено, що «з моменту проголошення Республіки Крим як незалежної суверенної держави вищим органом влади Республіки Крим є Державна Рада Республіки Крим - парламент Республіки Крим у депутатському складі шостого скликання Верховної Ради Автономної Республіки Крим на строк повноважень до вересня 2015 року».

Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республіки Крим» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 за № 565-ХІІ, який діяв до 07.11.2015 (далі - Закон України «Про міліцію») міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 вказаного закону правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку. Крім того, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міліцію» визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

У відповідності до ч. 6 вказаної статті у своїй діяльності міліція підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України.

Частиною 8 цієї ж статті визначено, що в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах міліцією керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, начальники районних, районних у містах, міських, лінійних управлінь (відділів) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

У відповідності до присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382 (яка діяла до 30.03.2016) кожен громадянин України, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складає Присягу і урочисто клянеться завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. У той же час, самопроголошеною владою так званої «Республіки Крим та міста Севастополя» за сприяння Російської Федерації були незаконно створені, у тому числі органи міліції.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, прокуратури та інші правоохоронні органи Російської Федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Разом з цим, 21.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято федеральний конституційний закон № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя».

Відповідно до ст. 7 зазначеного закону співробітники органів безпеки, митниці та міліції Республіки Крим, співробітники інших державних органів, які заміщають посади у зазначених органах на день прийняття до Російської Федерації Республіки Крим та створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на вступ на службу до органів федеральної служби безпеки, митних органи Російської Федерації та органів внутрішніх справ Російської Федерації, інші державних органів, що створюються відповідно до законодавства Російської Федерації на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя, за наявності у них громадянства Російської Федерації, а також за умови складання ними іспиту на знання законодавства Російської Федерації та їх відповідності вимогам, які пред`являються законодавством Російської Федерації до співробітників зазначених органів.

Незважаючи на наявність легітимного керівництва ГУ МВС України в АР Крим, колишнім працівником ОСОБА_11 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків міністра внутрішніх справ по Автономній Республіці Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників органів внутрішніх справ.

Так, громадянин України ОСОБА_7 відповідно до наказу № 38 о/с Кримського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 07.08.2002 був прийнятий на службу та зарахований курсантом Кримського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ, прийнявши присягу працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до змісту якої він урочисто присягнув залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

23.06.2006 наказом Кримського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ № 45 о/с його було відряджено для подальшого проходження служби у зв`язку з черговим випуском курсантів з присвоєнням спеціального звання «лейтенант міліції» (відповідно до наказу Кримського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ № 44 о/с від 23.06.2006) до Головного управління МВС України в Автономної Республіки Крим. Після чого, 25.07.2006 наказом Головного управління МВС України в АР Крим ОСОБА_7 було призначено на посаду оперуповноваженого відділу карного розшуку лінійного відділу в аеропорту Сімферополь Сімферопольського міського управління ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим.

У подальшому, в лютому - квітні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, невстановленими слідством особами ОСОБА_7 запропоновано перейти до незаконно створеного «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим» (мовою оригіналу «Министерства внутренних дел по Республике Крым»), яке увійшло до складу «Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації», та обійняти посаду начальника відділу поліції № 1 «Алупкінський» незаконно утвореного «УМВС Росії по м. Ялті» (мовою оригіналу - «начальника отдела полиции № 1 "Алупкинский" УМВД России по г. Ялте»).

ОСОБА_7 , будучи громадянином України, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою Російської Федерації так званого «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», та призначення ОСОБА_11 на посаду «тимчасово виконуючого обов`язки міністра» незаконно створеного «Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим», а також проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу Російської Федерації, маючи на меті сприяти представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, погодився на незаконну пропозицію продовжити роботу на посаді начальника відділу поліції № 1 «Алупкінський» незаконно утвореного «УМВС Росії по м. Ялті», який розташований за адресою: вул. Західна, 10, м. Алупка, АР Крим, Україна, без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України.

В подальшому, ОСОБА_7 продовжуючи свої дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, діючи добровільно та умисно в інтересах Російської Федерації на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, 01.06.2017 (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) обійняв посаду начальника незаконно утвореного «відділу МВС Росії по м. Феодосія» (мовою оригіналу - «ОМВД России по г. Феодосия»). Після чого, ОСОБА_7 05.12.2023 (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) погодився на незаконну пропозицію продовжити роботу на посаді керівника незаконно утвореного «Управління МВС Росії по м. Керчі» (мовою оригіналу - «УМВД России по г. Керчи»), який розташований за адресою: вул. Леніна, 8, м. Керч, АР Крим, Україна.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, направлену на проведення підривної діяльності проти України на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, 18.09.2024 ОСОБА_7 за власною згодою був призначений представниками держави окупанта на посаду начальника незаконно утвореного «відділу МВС Росії по Сімферопольському району» (мовою оригіналу - «ОМВД России по Симферопольскому району»), який розташований за адресою: вул. Павленка, 1-А, м. Сімферополь, АР Крим, Україна, чим останній виконав всі необхідні дії, направленні на доведення свого злочинного умислу до кінця.

Перебуваючи на вищевказаній посаді громадянин України ОСОБА_7 виконує функції незаконно створеного окупаційною владою Російської Федерації правоохоронного органу, діяльність якого спрямована на забезпечення встановленого державою окупантом правопорядку та забезпечення реалізації окупаційної політики, що завдає шкоди інтересам державної безпеки України та унеможливлює забезпечення її територіальної цілісності та недоторканності.

Отже, допомога ОСОБА_7 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів внутрішніх справ Російської Федерації та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя призвела до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

20.05.2025 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Згідно зі ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак йогоне вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

20.05.2025 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 101 (8026) та 20.05.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Крім цього, на виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України в Автономній Республіці Крим, повістки на 20.05.2025, 23.05.2025, 24.05.2025 та 26.05.2025 про виклик його до слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) ІНФОРМАЦІЯ_3 для вручення письмового повідомлення про підозру, а також проведення за його участі інших слідчих (процесуальних) дій опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження: (№ 99 (8024) від 16.05.2025, № 101 (8026) від 20.05.2025) та 16.05.2025, 20.05.2025 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, 20.05.2025 повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про його виклики до слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) ІНФОРМАЦІЯ_3 на 23.05.2025, 24.05.2025 та 26.05.2025 в період часу з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій, надіслано за допомогою поштової скриньки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка встановлена як засіб зв`язку, що має приналежність до ОСОБА_7 , а також за допомогою програм-месенджерів: «WhatsApp», «Telegram» та «Viber», які зареєстровані на його номер телефону НОМЕР_1 .

Однак, останній на виклики не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язкуіз викладеним, у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що останній переховується від органу досудового розслідування та суду.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 особисто не вручено, проте вжито заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Відповідно до відомостей з ДПС України щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями України, у період з 08.11.2017 по 13.01.2025 відомостей стосовно ОСОБА_7 в базі даних не виявлено.

27.05.2025 ОСОБА_7 оголошено у розшук. Здійснення розшукових заходів доручено співробітникам 2 відділу УЗНД ІНФОРМАЦІЯ_3.

10.06.2025 з матеріалів кримінального провадження № 0001114 від 11.04.2017 виділено матеріали стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в окреме провадження за № 0000166.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

В свою чергу, санкція ч. 1 ст. 111 КК України, передбачає конфіскацію майна, як вид додаткового покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно та відомості з Державного земельного кадастру.

Згідно даних реєстрів громадянину України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий 29.01.2002 Сімферопольським РВ ГУ МВС України в Криму, належить: земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:004:0125, площею 0.006 (га.), категорія землі: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, тип речового права: права власності, розмір частки у праві спільної власності: 1/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, дата реєстрації: 08.01.2014.

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечити конфіскацію майна як виду додаткового покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Крім того, з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання прошу розглянути без повідомлення власника даного майна.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України - слідче управління ІНФОРМАЦІЯ_3 розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ю. Поправки,14-А, у зв`язку з чим дане клопотання подається за місцем знаходження органу досудового розслідування.

Прокурор подане клопотання підтримав та просив задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Захисник ОСОБА_4 вирішення даного клопотання залишив на розсуд суду.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, слідчим зазначаються ризики того, що з майном можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, тому з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без участі власника майна.

Слідча суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшла такого висновку.

Слідчою суддею встановлено, що на підставі ст. ст. 39, 214 КПК начальником СУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 10.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - слідчому в ОВС 2 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14 А, м. Київ. Відтак, клопотання подано за правилами підсудності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

20 травня 2025 року у кримінальному провадженні за № 0000166 від 10.06.2025 складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. Як вбачається з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, слідчим вживались заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України вказаної вище підозри. Захисник ОСОБА_4 отримав повідомлення про підозру.

Разом з тим, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» 20.05.2025 № 101 (8026), розміщено повідомлення про підозру та повістку про виклик ОСОБА_7 на 20.05.2025, 23.05.2025, 24.05.2025 та 26.05.2025 до СУ ІНФОРМАЦІЯ_3 у кримінальному провадженні для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні, роз`яснено наслідки неприбуття.

Аналогічно повістки про виклик ОСОБА_7 розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора від 20.05.2025 про прибуття до СУ ІНФОРМАЦІЯ_3 для повідомлення про підозру та проведення необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Крім того, з метою належного вручення повідомлення про підозру, а також з метою направлення повісток про виклик громадянина ОСОБА_7 для проведення процесуальних дій, вказаній особі надіслано за допомогою поштової скриньки на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка встановлена як засіб зв`язку, що має приналежність до ОСОБА_7 , а також за допомогою програм-месенджерів: «WhatsApp», «Telegram» та «Viber», які зареєстровані на його номер телефону НОМЕР_1 .

Відтак, ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Отже, у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному, згідно вироку суду, може бути конфісковано у дохід держави.

Відтак, слідчою суддею встановлено, що правовою підставою для арешту майна є забезпечення збереження майна, яке може підлягати конфіскації як виду покарання.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, слідча суддя зауважує, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, а також заходів забезпечення кримінального провадження.

Наразі, слідча суддя вважає, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України є вірогідною та достатньою для того, щоб застосувати захід забезпечення кримінального провадження, а саме накладення арешту на майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_7 .

Відтак, слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до положень ч. 10, 11, 12 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, підозрюваному ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/1 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:004:0125, площею 0.006 (га.), категорія землі: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, дата реєстрації: 08.01.2014.

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінальних правопорушень за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, враховуючи наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що вимога слідчого є обґрунтованою, а відтак найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона відчуження, розпорядження та користування майном. Водночас, враховуючи положення ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, вважає за необхідне накласти заборону користування майном у разі, якщо це призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі майна.

Отже, враховуючи вищевикладене, клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175,309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання слідчого в ОВС 2 відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Київ) ГУ ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , погоджене прокурором прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000166 від 10.06.2025, за підозрою ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: :01:004:0125, площею 0.006 (га.), категорія землі: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, тип речового права: права власності, розмір частки у праві спільної власності: 1/1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, дата реєстрації: 08.01.2014.

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії пов`язані з вказаним вище майном.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих СУ ІНФОРМАЦІЯ_3, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1