Справа № 308/3065/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/205/25, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2025 року, задоволено клопотання прокурора і продовжено обвинуваченому за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 426-1 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме до 19.06.2025 року без визначення розміру застави.

З матеріалів судового провадження слідує, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000387 від 15.08.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України

Під час проведення підготовчого судового засіданні стороною обвинувачення заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, обвинувачений ОСОБА_7 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, у якій вказують на незаконність рішення. В обґрунтування своїх доводів вказують, що слідчий суддя необґрунтовано зазначив про відсутність підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування застави, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що стосовно обвинуваченого вже обирався альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, однак його умови були порушені ОСОБА_7 . Однак, такий висновок суду не ґрунтується на положеннях процесуального закону. Просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою частково задоволити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302800 грн.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , який утримується під вартою, що з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд провадження за відсутності обвинуваченого апеляційний суд бере до уваги, що останній належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; від нього не надходило заяв про його бажання бути присутнім у судовому засіданні, а тому апеляційним судом явка обвинуваченого ОСОБА_7 не визнавалась обов`язковою; у розгляді апеляційних скарг брала участь його захисник адвокат ОСОБА_6 , яка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі свого підзахисного.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримав апеляційну скаргу та прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Місцевий суд при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, злочин за ч. 1 ст. 369 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, та злочин за ч. 5 ст. 426-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

При цьому з матеріалів контрольного провадження слідує, що на стадії досудового розслідування слідчим суддею 23.09.2024 ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави та покладенням відповідних обов`язків в разі внесення застави. ОСОБА_7 вніс відповідний розмір застави на спеціальний рахунок ТУ ДСА, втім, у зв`язку з порушенням ОСОБА_7 покладеного на нього обов`язку не спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні, слідчим суддею ухвалою від 08.11.2024 змінено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а заставу звернуто в дохід держави. 04.03.2025 ухвалою суду на стадії судового розгляду продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369, ч. 5 ст. 426-1 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до: 02.05.2025 року включно. Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_7 не визначено.

Колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_7 , а також наведених вище обставин, у тому числі і порушення ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком слідчого судді про необґрунтованість ризику впливу на експертів. Стороною захисту не доведено призначення певних експертиз у даному кримінальному провадженні.

Продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, є висновок суду першої інстанції про те, що підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено. Зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені ризики, не забезпечать належне виконання обвинуваченим обов`язків. До того ж раніше обвинуваченим вже були порушені умови запобіжного заходу у виді застави.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_7 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами кримінального провадження не оспорюється. Висновки слідчого судді оспорюються в частині не визначення розміру застави.

Відхиляючи твердження апеляційної скарги про не визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, суд апеляційної інстанції враховує, що ухвалюючи судове рішення про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевим судом взято до уваги положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки стосовно обвинуваченого вже обирався альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, однак його умови були порушені ОСОБА_7 .

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції та обрання щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, зазначивши, що існують обґрунтовані підстави вважати, що застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою без визначення застави може призвести до неналежного виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків як обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою слідчий суддя встановив відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України.

Інші обставини, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 , відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: