Справа № 621/1451/25
провадження № 1-кп/632/161/25

У Х В А Л А

Іменем України

02 липня 2025 р. м. Златопіль

Златопільский міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ., обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000033 від 24 березня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У Златопільському міськрайонному суді Харківської області знаходиться кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000033 від 24 березня 2025 року щодо ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, ч.2 ст.125 КК України, .

Під час судового розгляду прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли. Зокрема, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 , може переховуватись від суду, оскільки розуміючи тяжкість кримінального покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України може залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, враховуючи, відсутність стійких соціальних зв`язків. Також прокурор зазначив, що існує наявність ризику впливу обвинуваченим на потерпілих та свідків, зокрема шляхом психологічного тиску. Виклад обставин щодо існування ризику - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прокурор не навів, зазначивши, що якщо обвинувачений не буде перебувати під вартою, існує ризик того, що він може вчинити будь-які дії, спрямовані на підбурення свідка та потерпілих щодо зміни своїх свідчень або відмови від них. На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат під час підготовчого судового засідання проти задоволення клопотання заперечували, оскільки на їх думку, прокурором не доведено реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Заявили клопотання про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, сторона захисту зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 не перешкоджав проведенню досудового розслідування та не має на меті переховувався від суду, не здійснював незаконний вплив на свідків та потерпілих та немає на меті здійснювати вплив на останніх у цьому кримінальному провадженні. Тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для обрання такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою. Також, сторона захисту, зазначила, що обвинувачений на даний час може проживати у своєї бабусі, оскільки потерпіла та свідок є його батьками, таким чином вплив на останніх у цьому кримінальному провадженні буде попереджений.

Потерпіла ОСОБА_6 прохала обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, зазначивши, що останній може проживати з бабусею.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обвинуваченому ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, за вчинення більш тяжкого кримінального правопорушення, якого санкцією статті передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком застосування до 21 травня 2025 року, який ухвалою Зміївського районного суду Харківської області продовжено до 19 липня 2025 року включно.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали зокрема достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від слідства та суду, можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на даній стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Так, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується: тяжкістю можливого призначення покарання (оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності); відсутністю стабільних міцних соціальних зав`язків і осіб, у тому числі за місцем проживання, де обвинувачений проживав до обрання йому запобіжного заходу самостійно та не здійснював піклування за будь-якою особою, що у сукупності свідчить про неможливість забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання останнім процесуальних обов`язків. При цьому, суд також приймає до уваги, що обвинувачений до взяття під варту у зареєстрованому шлюбі не перебував, офіційно ніде не працював, доказів, що обвинувачений має неповнолітніх дітей та батьків на утриманні суду не надано.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє дотепер.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою, зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Отже, суд зазначає, що ризик переховування в умовах воєнного стану, який діє в Україні, є досить вагомим.

Отже, суд вважає, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, а відтак наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є явно обґрунтованим.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

За таких обставин суд, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження перебуває у стадії судового провадження, доходить висновку, що ризик прийняття обвинуваченими спроб незаконного впливу на свідків та потерпілих, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для них аспекті, є реальним, враховуючи, що свідок ОСОБА_7 , потерпіли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є близькими особами обвинуваченого.

Аналізуючи викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності; можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, допит яких не проведено судом. Разом з цим, суд . доходить висновку, що, наявність існування ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) є недоведеними. При цьому, суд звертає увагу, що клопотання прокурора, подане відповідно до вимог ст. 184 КПК України, взагалі не містить детального обґрунтування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а містить виклад обставин, що обґрунтовує існування ризику впливу на свідків та потерпілих, які є близькими особами обвинуваченого

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відомості, що стосуються особи обвинуваченого, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Суд вважає, що обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не встановлено, а тому клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Суд не ігнорує аргументи, наведені стороною захисту. Проте у цьому випадку суд доходить висновку, що ці аргументи не переважають суспільний інтерес, який полягає у встановленні істини у справі, запобіганні створенню перешкод у її розгляді, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого, виконанні процесуальних рішень у справі.

Крім того, вони не спростовують висновків суду щодо існування на цій стадії судового розгляду певного рівня ймовірності спроб обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на свідків сторони обвинувачення та потерпілих.

Отже, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та їхні доводи не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеного клопотання.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне на даний час не визначати розмір застави обвинуваченому, оскільки йому зокрема висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України із застосуванням насильства.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176 - 178, 193, 194, 197, 369 372 КПК, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 від 01 липня 2025 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 30 серпня 2025 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору, обвинуваченому негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для негайного вручення обвинуваченому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1