Справа № 478/1025/25 Провадження № 1-кс/478/10/2025
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2025 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
ув`язненого ОСОБА_4 ,
представника ВК 93 ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про захист прав та законних інтересів -
До Казанківського районного суду Миколаївської області звернувся ОСОБА_4 про захист прав та законних інтересів, яке обґрунтовує тим, що утримується в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)» на підставі вироку Інгульського районного суду м. Миколаєва, який не набрав законної сили.
Як зазначає ув`язнений, в період судового провадження за пред`явленим йому обвинуваченням, він перебував у Слідчому ізоляторі, де не було забезпечено його право на побачення із рідними. На неодноразові звернення до адміністрації установи попереднього ув`язнення, будь-яких письмових відповідей щодо ненадання побачень із рідними йому надано не було. З отриманих усних пояснень, він дізнався, що на реалізацію його права на побачення із рідними впливає тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення та стаття кримінального правопорушення за якою він обвинувачується.
Між тим, як зазначає ув`язнений, слідчим ізолятором відносно нього було складено довідку від 27.06.2024 року № 20/4-53/01 про взяття його на профілактичний облік, що позбавляє його визначених прав як ув`язненої та засудженої людини.
Виходячи з наведеного, ув`язнений ОСОБА_4 просив суд визнати недійсною довідку від 27.06.2024 року № 20/4-53/01 про взяття його на профілактичний облік та постановку на профілактичний огляд, а також дозволити застосування відносно нього статей, які надають йому право на побачення із дружиною, його дитиною та матір`ю раз на два місяці та отримувати телефонний та відео-зв`язок згідно з правилами внутрішнього розпорядку.
18 вересня 2025 року на адресу суду надійшла уточнена скарга від ув`язненного, який в доповнення до попереднього змісту скарги додатково зазначив, що не визначеність його статусу після ухвалення вироку, але не набрання ним законної сили впливає на неможливість бачитися та контактувати в іншій спосіб із сім`єю, у зв`язку із чим просив суд визначити його статус, як засудженої особи для забезпечення побачень із сім`єю не рідше трьох разів на місяць.
Крім цього, ув`язнений просив суд посприяти у отриманні ним юридичної допомоги для складання процесуальних документів, необхідних для звернення до суду.
В судовому засіданні ув`язнений ОСОБА_4 подані скарги підтримав та просив їх задовольнити, суду пояснив, що був переведений із СІЗО в м. Миколаєві до дільниці СІЗО виправної колонії № 93. При цьому, йому не забезпечується право на контакти із сім`єю та він позбавлений можливості отримати юридичну допомогу. Також ув`язнений пояснив, що вважає постановку його на профілактичний облік незаконною та безпідставною.
На уточнюючи питання суду, ув`язнений пояснив, що адміністрація колонії надала йому можливість звернутися за необхідною правовою допомогою, надавши відповідні форми заяв, які ним були заповненні, але на момент розгляду його скарги ще не подані до центру безоплатної правової допомоги.
Представник ВК 93 проти задоволення скарги заперечував, суду пояснив, що на звернення ув`язненого адміністрацією колонії було забезпечено можливість реалізації ув`язненим права на отримання правової допомоги.
Прокурор в судовому засіданні в задоволенні клопотання просив відмовити, оскільки поставлені ув`язненим питання не належать до компетенції Казанківського районного суду Миколаївської області.
Заслухавши пояснення ув`язненого та представника виправної колонії, з`ясувавши думку прокурора, розглянувши подання та дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено непідсудність Казанківському районному суду Миколаївської області скарги ув`язненого з огляду на наступне.
Так, відповідно до п.п. 13-1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 537 КПК України оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи попереднього ув`язнення здійснюється в порядку, встановленому для пункту 13-1 частини першої цієї статті.
Водночас в силу приписів ч. 9 ст. 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Як вбачається з поданої скарги та пояснень ОСОБА_4 наданих в ході судового засідання, ним оскаржується правомірність постановлення його на профілактичний облік, у зв`язку із чим він просить визнати недійсною довідку від 27.06.2024 року № 20/4-53/01 про взяття його на профілактичний облік та постановку на профілактичний огляд.
Частиною 1 ст. 20 КАС України визначено шість категорій справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам до яких подана ув`язненим скарга не відноситься.
Таким чином, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 20 КАС України, відповідно до яких окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.
Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що на момент звернення до Казанківського районного суду Миколаївської області, вимоги скарги ОСОБА_4 про визнання недійсною довідки від 27.06.2024 року № 20/4-53/01 про взяття його на профілактичний облік та постановку на профілактичний огляд підлягають розгляду Миколаївським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.
Щодо вимог скарги ОСОБА_4 в частині надання йому права на побачення із дружиною, дитиною та матір`ю раз на два місяці та отримувати телефонний та відео-зв`язок згідно з правилами внутрішнього розпорядку, то суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Частиною 3 ст. 1 Закону визначено, що попереднє ув`язнення встановлено, що тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.
У відповідності до ч. 1 ст. 3 цього ж Закону зазначене, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.
За змістом ч. 1 ст. 12 цього ж Закону, побачення з родичами або іншими особами може надавати взятим під варту адміністрація місця попереднього ув`язнення лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць. Тривалість побачення встановлюється від однієї до чотирьох годин.
Відповідно до поданої скарги, ОСОБА_4 ставиться питання щодо надання йому дозволу на побачення із сім`єю та матір`ю у кримінальному провадженні за яким обвинувальний вирок суду не набрав законної сили та за яким триває судовий розгляд на стадії апеляційного провадження.
При цьому, суд перевірив матеріали особової справи в яких відомості щодо набрання законної сили обвинувального вироку суду відносно ОСОБА_4 відсутні. Так, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2024 року у справі № 468/982/22-к ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України із призначенням покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі. До набрання вироку законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено.
На момент розгляду даної скарги триває апеляційне провадження з перегляду наведеного вище вироку.
У зв`язку із встановленим, суд проаналізувавши зміст ч. 1 ст. 1 та ст. 1, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та норми ст.ст. 537,539 КПК України приходить до висновку, що дозвіл на побачення з родичами або іншими особами, засудженим, вирок щодо якого не набрав законної сили, надається судом, яким здійснюється кримінальне провадження.
З огляду на наведене, за правилами територіальної підсудності Казанківський районний суд Миколаївської області не уповноважений на розгляд даного питання.
При цьому суд зауважує, що ув`язнений перебуває в дільниці СІЗО на підставі запобіжного заходу, продовженого йому вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2024 року, відповідно, норми законодавства, які застосовуються до ув`язненого регулюють саме питання попереднього ув`язнення. В той же час, статус, який просить визначити ув`язнений у суду не має впливу на реалізацію його права на зустрічі або інші контакти із сім`єю та його визначення не належить до компетенції суду.
Таким чином, судом встановлено відсутність компетенції на розгляд та вирішення питань заявлених ув`язненим ОСОБА_4 у поданій скарзі, оскільки частина його вимог повинна вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, а інші питання належать до територіальної підсудності суду, яким здійснюється кримінальне провадження.
Щодо сприяння у отриманні юридичної допомоги, то за змістом ст. 537 КПК України визначено перелік тих обставин, які вирішуються компетентним судом на стадії виконання вироку. На момент розгляду скарги, питання щодо сприяння ув`язненому в отриманні юридичної допомоги не підлягає вирішенню судом в порядку виконанян вироку оскільки це питання реалізується самостійно ув`язненим за допомогою сприяння зі сторони адміністрації виправної колонії. Лише у випадку відмови або в незадоволенні виправною колонією у забезпеченні права ув`язненого на юридичну допомогу, відповідні дії в частині вирішення питання щодо протиправності такої відмови є компетенцією суду.
Між тим, в судовому засіданні ув`язнений пояснив, що відповідне сприяння в отриманні юридичної допомоги від адміністрації колонії отримав, проте на момент розгляду скарги судом ще не реалізував його повною мірою.
Відповідно цього, суд приходить до висновку щодо відсутності компетенції вирішувати на даному етапі питання щодо сприяння у отриманні юридичної допомоги ув`язненим, вирішення якого віднесено безпосередньо самому ув`язненому за сприянням виправної колонії.
Виходячи із встановлених обставин, суд вважає доцільним повернути ув`язненому ОСОБА_4 подану ним скаргу, з метою забезпечення можливості її оформлення та подання до належного суду з урахуванням належного виду судочинства для її розгляду та дотримання правил підсудності.
Керуючись ст.ст. 1,12, ЗУ «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 537,539 КПК України, суд -
Повернути скаргу про захист прав та законних ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№ 93)».
Роз`яснити ОСОБА_4 , що повернення скарги не позбавляє його права звернутись до суду, яким здійснюється кримінальне провадження для надання дозволу на побачення з родичами або іншими особами.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що повернення скарги не позбавляє його права звернутись до адміністративного суду із вимогами про оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань (попереднього ув`язнення).
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя