ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001168 від 18 квітня 2024 року заапеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорська Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, який має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм КС СМР «Сервіскомунбуд», раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Стягнуто судові витрати, скасовано арешт майна, вирішено питання про речові докази та зарахування строку покарання.

в с т а н о в и л а :

вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2025 року, ОСОБА_8 визнано винним в тому, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено "Акт проголошення незалежності України", яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимог п.п.1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Принципом заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжуються по теперішній час та призводять до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено воєнний стан на всій території України, який діє до теперішнього часу.

Громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, використовуючи власний мобільний телефон марки ZTE моделі ZTE 2050, IMEI: НОМЕР_1 , за допомогою встановленого додаткового програмного забезпечення, використовуючи аккаунт месенджеру Viber, зареєстрований за номером мобільного телефону НОМЕР_2 , під час листування із раніше знайомою громадянкою України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом пересилання текстових повідомлень на її аккаунт під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», зареєстрований на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , знаходячись на території м.Слов`янська Краматорського району Донецької області (більш точне місце не встановлено), не санкціоновано поширив наступні відомості:

1)13.03.2024 о 15-44 год. про місце зведення взводного опорного пункту ЗС України за GPS-координатами 49.027075, 37.590222 та 49.025603, 37.581343;

2)13.03.2024 о 15-44 год. (15-49 год.) про місце зведення взводного опорного пункту ЗС України між вул.Лісова с.Тетянівка Святогірської ТГ та берегом річки Сіверський Донець;

3)13.03.2024 о 20-26 год. про місце розквартирування особового складу ЗС України на території домоволодінь АДРЕСА_1 .

Крім того, о 09-56 год. 15.03.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись на території м.Святогірська Краматорського району Донецької області (більш точне місце не встановлено), використовуючи власний мобільний телефон марки ZTE моделі ZTE 2050, IMEI: НОМЕР_1 , за допомогою встановленого додаткового програмного забезпечення, використовуючи аккаунт месенджеру Viber, зареєстрований за номером мобільного телефону НОМЕР_2 , під час листування із раніше знайомою громадянкою України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом пересилання текстових повідомлень на її аккаунт під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», зареєстрований на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , знаходячись на території м.Слов`янська Краматорського району Донецької області (більш точне місце не встановлено), не санкціоновано поширив відомості про місце розквартирування особового складу ЗС України на території домоволодінь АДРЕСА_1 ;

В подальшому, о 16-07 год. 17.03.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, знаходячись на території с.Тетянівки Святогірської ТГ Краматорського району Донецької області (більш точне місце не встановлено), використовуючи власний мобільний телефон марки ZTE моделі ZTE 2050, IMEI: НОМЕР_1 , за допомогою встановленого додаткового програмного забезпечення, використовуючи аккаунт месенджеру Viber, зареєстрований за номером мобільного телефону НОМЕР_2 , під час листування із раніше знайомою громадянкою України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом пересилання текстових повідомлень на її аккаунт під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», зареєстрований на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , знаходячись на території м.Слов`янська Краматорського району Донецької області (більш точне місце не встановлено), не санкціоновано поширив відомості про місце взведення взводного опорного пункту ЗС України в районі аеродрому на території селища Тетянівки Святогірської ТГ Краматорського району Донецької області, за GPS координатами НОМЕР_4.

Вказана інформація про місце розташування особового складу ЗС України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України на офіційних сторінках, інших медіа-ресурсах або ЗМІ.

На вказане рішення місцевого суду захисник адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 3 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 та на підставі вимог ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що призначене покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає особистості ОСОБА_8 , його відношенню до вчиненого кримінального правопорушення, а також наслідкам даного кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що в даній ситуації наявні декілька обставин, які мають пом`якшити покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь вчиненого кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_8 повністю усвідомив свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розслідуванню обставин вищезазначеного кримінального правопорушення, надавав вичерпні пояснення щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Зазначає, що в результаті інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення не заподіяна будь- яка шкода, цивільний позов по справі не заявлений. Крім того, скоєння ОСОБА_8 вищезазначеного кримінального правопорушення спровокував збіг тяжких особистих сімейних обставин у його житті, зокрема дружина обвинуваченого покинула його та неповнолітню доньку, а тому в період бойових дій, які мали місце на території міста Святогірська Донецької області, ОСОБА_8 залишився один разом зі своєю неповнолітньою донькою, яка перебуває на його утриманні. Стресова ситуація, в якій перебував ОСОБА_8 в період бойових дій на території Святогірська Донецької області, дуже негативно вплинула на стан його здоров`я, а тому він разом з донькою не зміг евакуюватись. Саме збіг цих тяжких особистих, сімейних обставин вилинув на вчинення ОСОБА_8 вищезазначеного кримінального правопорушення.

Вказує, що ОСОБА_8 не має судимості, відсутні негативні характеризуючи відомості відносно нього, не знаходиться на обліку в наркологічному диспансері. Крім того, обвинувачений є інвалідом третьої групи, страждає цілим рядом хронічних захворювань, в тому числі переніс правосторонній геміпарез (інсульт), регулярно потребує проходження стаціонарного та амбулаторного лікування, систематичних медичних обстежень, регулярного медичного огляду. .В період перебування під вартою, має місце загострення тяжких хронічних хвороб, що, безумовно, викликає необхідність проведення різноманітних медичних обстежень, лікування та постійного контроля лікаря в умовах стаціонару, що є прямою загрозою для життя мого підзахисного.

Зауважує, що відповідну інформацію щодо місць розташування військових в с. Тентянівка Краматорського району Донецької області ОСОБА_8 надавав своїй колишній сусідці, яка не є представником військових формувань агресора. При цьому, ОСОБА_8 не бажав спричинити будь-яку шкоду збройним силам України, обороноздатності України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити доводи його апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав позицію свого захисника, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, та доведеність його вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, за встановлених місцевим судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів сторони захисту з приводу суворості призначеного покарання, то колегія вважає їх не обґрунтованими.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції прийняв до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим злочину, ступінь його тяжкості, який віднесений до категорії тяжких злочинів, сукупність усіх обставин вчинених кримінальних правопорушень, характер, ступінь його суспільної небезпеки; відомості про особу обвинуваченого, який за медичною допомогою психіатра та нарколога не звертався, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо. Крім того місцевим судом прийнято до уваги посилання сторони захисту на стан здоров`я обвинуваченого, зокрема, перенесення ним субарахноїдального крововиливу.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється як середній.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, що виявилося в його участі у слідчому експерименті.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання у виді реального розбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року (справа №756/4830/17-к) вказала про те, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_11 висловив щире каяття та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що враховано судом першої інстанції, як обставини, які пом`якшують покарання, але колегія суддів зауважує, що з огляду на обставини вчинених злочинів в період дії воєнного стану, проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, станом на дату вчинення кримінального правопорушення режим воєнного стану діяв близько двох років, правопорушення вчинено у розпал війни, у спосіб передання інформації про місце розташування особового складу ЗС України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосуванням вимог ст. 75 КК України, про що зазначено в апеляційних скаргах.

Доводи захисника, що ОСОБА_8 скоєний злочин через тяжкі сімейні обставини, є неспроможними, оскільки тяжкість тих життєвих обставин, в яких перебував ОСОБА_8 , жодним чином не виправдовують його дій проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, більш того, перебуваючи у зоні ведення таких бойових дій, м. Святогірська Донецької області.

Отже, вказані обставини, стан здоров`я обвинуваченого та його ставлення до вчиненого злочину, враховано судом першої інстанції та призначено мінімальне покарання, однак наведене не вказує на можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. У зв`язку із тим, що злочин зачіпає суспільні цінності, такі як життя, здоров`я, власність, свободу, громадський порядок, жодні обставини в яких перебуває винний, не може виправдовувати його вчинення.

Колегія суддів звертає увагу, що перебування на утриманні у ОСОБА_8 малолітньої дитини, не слугувало для нього стримуючим фактором для вчинення тяжкого злочину, який має підвищену суспільну небезпеку, та не може бути єдиною беззаперечною підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, відповідно до п. 4 Розділу І «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», який затверджений Наказом МЮУ та МОЗ № 1348/5/572 від 15.08.2014 року, у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Пунктом 1 ч. 4 Розділу ІІ встановлено можливість амбулаторного прийому засуджених, який здійснюється медичним працівником щодня у години, визначені завідувачем медичної частини (фельдшерського пункту) за погодженням з адміністрацією УВП. Для кожного відділення, кожної зміни чи декількох відділень визначається час амбулаторного прийому.

Відповідно до п.1 ч.1 Розділу ІІІ вказаного Порядку направленню на госпіталізацію в лікарняні заклади ДКВС підлягають засуджені, у яких виникли захворювання або загострилися хронічні хвороби, лікування яких потребує госпіталізації до лікарняних закладів ДКВС, а також за потреби проведення додаткового обстеження (якщо наявним у медичних частинах (фельдшерських пунктах) обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень) в умовах лікарняних закладів ДКВС.

Отже, за ОСОБА_12 може бути надана медична допомога в установі виконання покарань або госпіталізація до відповідного медичного закладу. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять висновку про неможливість перебування ОСОБА_8 в умовах установи за станом його здоров`я.

Отже, призначаючи покарання, суд першої інстанції з урахуванням дискреційних повноважень, належно вмотивувавши прийняте рішення, дійшов належного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без відбування реальної міри покарання та обґрунтовано призначив мінімально можливе покарання, передбачене санкцією відповідної статті кримінального кодексу України.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити задоволення.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді