ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2025 року у кримінальному провадженні за № 0002464 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше судимого вироком Приморського районного суду м. Одеса від 27.05.2022 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту вступу вироку у законну силу.

На таке судове рішення надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 із проханням змінити вирок і призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень і вироків з урахуванням вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.04.2025 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Стверджує, що районний суд при призначенні покарання не врахував наявність вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 квітня 2025 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4, п.13 ч. 2 ст.115, п.3 ст. 15, ч. 1 ст.115, ч. 1 ст. 297 КК України та призначено остаточне покарання із врахуванням ч. 1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

Провадження№11-кп/822/178/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 408 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Вважає, що районний суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме-не застосував ст.ст.70, 71 КК України при призначенні покарання.

Згідно вироку, 09.04.2024 військовозобов`язаного ОСОБА_7 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для її проходження у військову частину НОМЕР_1 .

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 10.04.2024 №101 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_7 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини та зараховано до списків особового складу вищевказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову служу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_7 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем військової частини, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

24 лютого 2022 року Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на даний час.

Зокрема, Указом Президента України від 23 липня 2024 № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 3891?IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 09.11.2024.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та праві законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що солдат ОСОБА_7 , вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану.

Поряд із цим встановлено, що солдат ОСОБА_7 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитися віднесення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини, 13.05.2024 близько 20:00 год. самовільно залишив місце несення служби, після чого вирушив до м. Чернівці, де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

Поряд з цим, 22.06.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 4, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 297 КК України.

Отже, солдат ОСОБА_7 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині та перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу військової частини, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини, 13.05.2024 близько 20:00 год. самовільно залишив місце несення служби , після чого вирушив до м. Чернівці, де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни судового рішення, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Районним судом досліджувались докази у порядку, що встановлений ст.349 КПК України, а тому відповідно до ст.394 КПК України висновки суду в частині доведеності винуватості, правильності кваліфікації апелянтом не оспорюються, і судова колегія не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений не погоджується з вироком районного суду в частині не застосування ст.ст.70, 71 КК України при призначенні покарання.

Колегія апеляційного суду вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ч.4 ст.70 КК України,за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує, що районний суд при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги наявність вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 квітня 2025 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4, п.13 ч. 2 ст.115, п.3 ст. 15, ч. 1 ст.115, ч. 1 ст. 297 КК України та призначено остаточне покарання із врахуванням ч. 1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

Проте, копія вказаного вироку до апеляційної скарги обвинуваченим не долучена,апеляційному суду сторонами не надана,в матеріалах відсутні відомості про ухвалення такого вироку і його копія також відсутня.

Викладені у апеляційній скарзі обставини свідчать,що вимоги ст.71 КК України не можуть бути застосовані у цьому провадженні,оскільки злочин,передбачений ст.408 ч.4 КК України очевидно вчинений обвинуваченим до ухвалення вироку від 01.04.2025 року,якщо такий мав місце.

Прокурор вирок в частині призначеного покарання не оскаржував, а застосування апеляційним судом положень ст.70 ч.4 КК України іншим передбаченим цим законом способом,аніж той,про який просить обвинувачений, призведе до погіршення його становища,що є неприпустимим на підставі поданої ним же апеляційної скарги.

Разом із тим,питання про застосування покарання за наявності кількох вироків може бути вирішено під час виконання вироку у порядку,що передбачений п.11 ч.1 ст.537,п.2.ч.2 ст.539 КПК України за клопотанням,зокрема, засудженого,його захисника,прокурора,органу або установи відбування покарання.

Отже,доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 квітня 2025 року щодо апелянта - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим-у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя доповідач: Судді:

_________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3