ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/860/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 26.09.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби або особистої поруки. Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Обраний запобіжний захід є занадто суворим, існування передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків не доведено. Недостатність застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів не обґрунтовано. Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 у 2022 році добровільно пройшов лікування від наркотичної залежності, зайнявся волонтерською діяльністю і увійшов до складу громадської організації «Пора». До затримання працював представником постачальника у міжнародній інвестиційно-будівельній компанії ТОВ «Агробудхолдинг», має постійне місце проживання у м.Запоріжжі, характеризується позитивно. ОСОБА_7 укладено шлюб з ОСОБА_8 , яка проходить службу в ЗСУ. Вказані обставини у сукупності характеризують ОСОБА_7 як соціально відповідальну особу з чіткою громадянською позицією. Захисник посилається на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого. Вказує про наявність двох поручителів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які звернулися до районного суду із відповідними письмовими заявами. На переконання апелянта, такі обставини у сукупності вказують на можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у кримінальному провадженні про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.307 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, і за їх вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Наведені обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд даного кримінального провадження наразі триває і не завершено. А тому, на переконання судової колегії, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.

Зазначений ризик підвищується ще й тим, що ОСОБА_7 відомі анкетні дані свідків та адреси їх проживання.

Крім того, з матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності та звільнявся від відбування покарання з випробуванням. Однак ОСОБА_7 свою злочинну діяльність не припинив та знову вчинив інкриміновані злочини протягом дії іспитового строку згідно вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 02.04.2024 року за ч.1 ст.309 КК, а також за наявності скерованого до суду обвинувального акта за ч.1 ст.121 КК.

Враховуючи викладене у сукупності, з огляду на відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів належної процесуальної поведінки, судова колегія дійшла висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що вказані апелянтом відомості, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам та дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки без застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на переконання апеляційного суду, не вбачається можливим.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє вимоги сторони захисту щодо застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі й у виді домашнього арешту.

Більш того, в матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного розгляду не надано й письмових зобов`язань поручителів, тобто осіб, що заслуговують на довіру про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, на які посилалась захисник в апеляційній скарзі.

Натомість в рамках даного провадження за правилами ст.422-1 КПК апеляційний суд вправі невідкладно витребувати з суду першої інстанції лише ухвалу про продовження строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому апеляційний суд критично ставиться до вимог апеляційної скарги, які фактично зводяться до застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки. Тобто покладення на вказаних апелянтом осіб зобов`язання нагляду за виконанням передбачених ст.194 КПК процесуальних обов`язків, а також доставлення ОСОБА_7 до суду, що охоплюється змістом ч.1 ст.180 КПК.

Відтак, з урахуванням всіх обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 були предметом перевірки суду першої інстанції, який не встановив перешкод для подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

З чим погоджується й колегія суддів, та зауважує, даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, судова колегія, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 29 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4