1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6201/25 1-кс/335/2348/2025
04 липня 2025 року м. Запоріжжя
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке вмотивоване наступним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що мешканець Запорізького району, Запорізької області на ім`я ОСОБА_6 займається збутом вогнепальної зброї та боєприпасів на території м. Запоріжжя та Запорізького району (ЄО № 4374 від 10.05.2025).
В ході виконання доручення слідчого оперативним підрозділом встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який за місцем мешкання зберігає зброю, боєприпаси, вибухові пристрої та вибухові речовини.
Слідчий просить накласти арешт на вилучені грошові кошти з метою забезпечення збереження речових доказів.
Підозрюваний ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», проти задоволення клопотання слідчого заперечував, оскільки вилучена слідчим купюра йому не належить, як вона опинилася в його кишені, він пояснити не може.
Слідчий в судове засідання не з`явився, звернувся до слідчого судді із заявою, в якій просив клопотання задовольнити, провести розгляд клопотання без його участі.
Заслухавши думку підозрюваного, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали, копії документів, наданих слідчим в судовому засіданні, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України).
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен: перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи; з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів; враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора; взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 24.06.2025 надано дозвіл на обшук земельної ділянки, житлового будинку та господарсько-побутових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання зброї, боєприпасів, вибухових пристрої та вибухових речовин, які вилучені законом із обігу.
26.06.2025 слідчим в ході обшуку за вищезазначеною адресою було виявлено та вилучено купюру номіналом 200 гривень ЄЕ7594525.
Постановою слідчого від 26.06.2025 вищезазначене тимчасове вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Аналіз фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, викладених у клопотанні слідчого, даних, що містяться протоколі обшуку від 26.06.2025, дозволяє дійти висновку, що вилучена слідчим під час обшуку купюра номіналом 200 гривень ЄЕ7594525 може бути об`єктом кримінально протиправних дій, містити сліди кримінального правопорушення.
Слідчим доведено, що незастосування арешту до вищезазначеного майна може призвести до його приховування, відчуження, псування, знищення, перетворення.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту тимчасово вилученого майна з метою забезпечення збереження речових доказів є необхідним на даній стадії кримінального провадження і потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи його власників та володільців. Накладення арешту на вищезазначене майно відповідає потребам досудового розслідування та сприятиме досягненню дієвості кримінального провадження. Доводи підозрюваного щодо неналежності йому вилученої в нього купюри мають бути перевірені в ході досудового розслідування.
Слідчим доведено, що вилучена купюра має значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження. З клопотанням про арешт вилученого в ході обшуку майна, слідчий звернувся до слідчого судді 27.06.2025, тобто в межах строків визначених абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.
З огляду на викладене, клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на купюру номіналом 200 гривень ЄЕ7594525, вилучену 26.06..2025 в ході обшуку земельної ділянки, житлового будинку та господарсько-побутових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном до скасування арешту у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.
Копію ухвали негайно вручити слідчому, прокуророві, підозрюваному, захисникові.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали складений 04 липня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1