У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/3766/25

№ 1-кп/183/1692/25

16 травня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001125, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянина України, не маючого освіти, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 діб.

В обґрунтуванні якого зазначив, що 22.03.2025 ухвалою Новомосковського (Самарівського) міськрайонного суду відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.05.2025 включно.

Під час застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати та не зменшились. Зазначив, що враховуючи характеристику особи обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, спосіб вчинення інкримінованого злочину, його особливу суспільну небезпеку, з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при продовженні дії до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігти вказаним ризикам більш м`які запобіжні заходи не в змозі, оскільки вони не зможуть достатнім чином обмежити свободу його пересування з метою виконання цілей запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та одночасно звернувся із клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, зокрема, домашній арешт, зазначила, що описані прокурором ризики спростовуються тим, що санкція ч.2 ст.286 КК України, на рівні мінімальної межі передбачає покарання строком 3 роки позбавлення волі, що не виключає застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі визнання останнього винним, отже тяжкість вчиненого злочину не є основоположною для підтвердження ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Ризик впливу на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України) не знаходить свого підтвердження, оскільки обвинувачений знає усі анкетні дані свідків, і не здійснював вплив ні на кого з них, а родина обвинуваченого знайшла спільну мову з потерпілою, тобто матір`ю загиблого, було принесено вибачення їй та здійснено відшкодування шкоди. Ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України спростовується тим, що обвинувачений є несудимою особою. Окрім цього захисник акцентувала увагу суду на те, що обвинувачений має п`ять неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку на утриманні, а також ряд хронічних захворювань, має постійне місце проживання, де за місцем мешкання отримав позитивну характеристику, визнає вину. На підтвердження своїх аргументів захисник надала копії відповідних документів, зокрема свідоцтва про народження дітей, характеристику, медичні довідки про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , письмову заяву потерпілої ОСОБА_6 .

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла підтримали позицію захисника обвинуваченого та просила звільнити обвинуваченого в залі суду. Вважає, що наявні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час продовжують існувати та не зменшились передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором перед судом доведено, що про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду свідчить те, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зав`язків, однак при цьому має п`ять неповнолітніх дітей, неодружений, проживає без відповідної реєстрації, обвинувачується в тому, що відразу після ДТП покинув місце дорожньо-транспортної пригоди та переховувався від органів досудового розслідування.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілу, свідків та експертів у кримінальному провадженні свідчить те, що набувши статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, ОСОБА_3 , стали відомі анкетні дані свідків, потерпілої. Отже, обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлює, що показання даних осіб є доказами у кримінальному провадженні, більше того, ані потерпіла, ані свідки судом не допитувалися, а тому все ж, ризик впливу на вказаних учасників кримінального провадження наразі є актуальним.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху свідчить те, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху, відтак, останній, будучи особою, яка не має права керування транспортними засобами, може, перебуваючи на волі, вчинити інше кримінальне правопорушення, та керувати джерелом підвищеної небезпеки, що не виключає можливість спричинення ним шкоди життю та здоров`ю інших громадян як тим, що користуються керованим обвинуваченим транспортним засобом, так і пішоходам.

Отже, встановлені щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ризики є вагомими і на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті в менш обтяжливий спосіб, тому суд відхиляє аргументи сторони захисту направлені на обґрунтування клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Враховуючи сукупність викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого доцільно продовжити дію застосованого раніше до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 червня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу відмовити.

Ухвала про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Суддя ОСОБА_1