Дата документу 12.05.2025 Справа № 333/3376/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3376/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/384/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 181680 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

У подальшому Законами України затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Також, Указами Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 та від 17.05.2022 №342/2022 в Україні оголошено проведення загальної мобілізації до Збройних Сил України, з урахуванням чого запроваджено обмеження виїзду за межі України громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

На підставі вищевказаних Указів Президента України, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, в умовах воєнного стану через повномасштабну війну з російською федерацією встановлено ряд обмежень, щодо перетину державного кордону громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Порядок перетину державного кордону України даною категорією осіб визначають Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57.

Згідно пункту 21 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №»7, визначено вичерпний перелік осіб, які мають право перетинати державний кордон у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану.

Згідно пункту 26 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

При невставлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці ОСОБА_7 , за попереднього змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа Державної прикордонної служби та митних органів, будучи обізнаним про наявність обмежень щодо перетину державного кордону України у період дії воєнного стану громадянами України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, керуючись прагненням до наживи, перебуваючи у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, вирішив зайнятися злочинною діяльністю, спрямованою на організацію незаконного переправлення осіб чоловічої статі у віці від 18 до 60 років через державний кордон України, з метою незаконного збагачення, з подальшим перетинанням такими особами державного кордону України через смуги спрощеного контролю «зелений коридор».

Суть злочинної діяльності полягала в наступному:

ОСОБА_7 за допомогою глобальної мережі «Інтернет» та кола знайомих, підшукував осіб з числа громадян України чоловічої статі призовного віку, які виявили бажання незаконно перетнути державний кордон України за неправомірну вигоду в сумі 9000 доларів США та безпосереднє отримання від зазначених осіб грошових коштів за організацію їх безперешкодного перетину державного кордону України.

До злочинних обов`язків невстановлених осіб Державної прикордонної служби та митних органів входило за переданими ОСОБА_7 даними, без наявності документів, що надають право на перетин державного кордону України, пропустити через смугу спрощеного контролю «зелений коридор» осіб, вказаних ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 , діючи за попереднього змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, розуміючи законодавчу процедуру порядку перетину державного кордону України та законних підстав для цього, підшукав особу з числа громадян України призовного віку, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виявив бажання здійснити перетин державного кордону України.

В подальшому, 10 квітня 2025 року, у першій половині дня, в ході телефонної розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_10 , що має можливість допомогти останньому у безперешкодному перетині державного кордону України через смугу спрощеного контролю «зелений коридор», створивши у ОСОБА_10 уявлення про реальну можливість вирішення цього питання.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, діючи з корисливих мотивів, за попередньої змовою групою осіб, 16 квітня 2025 року, у період часу з 19 годин 40 хвилин по 20 годин 50 хвилин на території міста Запоріжжя, відбулася особиста зустріч ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , в ході якої були обговорені усі умови перетину державного кордону України, а саме, ОСОБА_7 повідомив, що перетин буде відбуватись через смугу спрощеного контролю «зелений коридор» повідомивши, що ОСОБА_10 пропустять без будь-яких перевірок, а також оголосив, що вартість такої «послуги» становить 9000 доларів США та додатково 200 доларів за пришвидшення виготовлення ОСОБА_10 паспорту громадянина України для виїзду за кордон, на що ОСОБА_10 погодився.

В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, діючи згідно розробленого злочинного плану, 19 квітня 2025 року, приблизно о 08 годині 31 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_10 необхідні для подальшого безперешкодного перетину державного кордону України документи, а саме: копії паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, фотокартку ОСОБА_10 розміром 3x4 см., та грошові кошти у розмірі 9200 доларів США, після чого повинен був у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та час передати вищезазначені данні та частину грошових коштів невстановленим досудовим розслідуванням особам з числа Державної прикордонної служби та митних органів, з метою забезпечення безперешкодного перетину державного кордону України через смугу спрощеного контролю «зелений коридор», однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, тому що був затриманий працівниками поліції під час отримання грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у незакінченому замаху на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, шляхом сприяння порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

11 квітня 2025 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 11).

19 квітня 2025 року о 11 год. 03 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 37-39).

19 квітня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 58-62).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житлове приміщення у нічний час.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що вказані органом досудового розслідування ризики не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, адже ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, спрямованих на переховування, не має наміру впливати на свідків, є раніше не судимим та має місце проживання.

Зазначає, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до подій, викладених в повідомленні про підозру, відсутні будь-які докази цих обставин, відсутні докази того, що взагалі були зустрічі та бесіди між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Звертає увагу на те, що відповідно до протоколу обшуку автомобіля, було виявлено імітаційні засоби, однак у запереченнях в протоколі зазначено, що ОСОБА_7 не має до цих грошових коштів жодного відношення та вони з`явились після того, як експерт самостійно оглянув автомобіль, вилучені грошові кошти не підтверджують причетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що в час, який зазначений у повідомленні про підозру, ОСОБА_7 перебував в іншому місці, а ні в автомобілі, та ключів від транспортного засобу не мав. Зазначив, що двері автомобіля були зламані та проведено обшук, ОСОБА_7 не має жодного відношення до грошових коштів. Вказав, що підозрюваний має місце проживання для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а застава, визначена слідчим суддею, є непомірною для підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу та вказав, що не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, рішення слідчого судді вважала законним, обґрунтованим та просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України підтверджується такими доказами, як:

- відомостями, які містяться в протоколах допиту свідка ОСОБА_10 від 12 квітня 2025 року та від 17 квітня 2025 року (а.с. 18-21, 23-27);

- відомостями, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 квітня 2025 року за участю свідка ОСОБА_10 , який впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка 16 квітня 2025 року під час знайомства запропонувала йому допомогти з виїздом за кордон через так званий «зелений коридор» та який повідомив, що вартість послуги буде складати 9000 доларів США та вартість закордонного паспорта 200 доларів (а.с. 28-30);

- відомостями, які містяться в протоколі огляду від 19 квітня 2025 року, предметом якого є несправжні (імітаційні) засоби УСР в Запорізькій області ДСР НП України у сумі 9000 доларів США, необхідні для отримання фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 31-32);

- відомостями, які містяться в протоколі огляду від 19 квітня 2025 року, з якого випливає, що ОСОБА_10 видані несправжні (імітаційні) засоби у розмірі 9000 доларів США для проведення оперативної закупівлі щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України (а.с. 33-34);

- відомостями, з протоколу обшуку від 19 квітня 2025 року (а.с. 40-45).

Із наведеного, можливо зробити висновок, що із наданих до клопотання доказів, існують підстави, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, оскільки аналіз вищевказаних доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

На переконання колегії суддів, стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснено під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Разом із цим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акту до суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років, у зв`язку із чим, з огляду на суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про наявність ризику переховування, оскільки колегією суддів не здобуто і стійких соціальних зв`язків підозрюваного, які б були для нього стримуючим фактором від переховування.

Крім того, колегія суддів погоджується і з висновками слідчого судді, що не виключається можливість незаконного впливу на свідка ОСОБА_10 , анкетні дані якого підозрюваному достеменно відомі, з огляду на обставини, викладені в клопотанні, а отже, з урахуванням того, що покази такого свідка у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_7 , як підозрюваного, наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній може здійснювати на свідка певний вплив з метою зміни ним показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, інкримінований йому злочин вчинений з метою власної наживи, а також, з огляду на зазначені в протоколі допиту свідка ОСОБА_10 обставини, згідно яких підозрюваним вже надавалась допомога іншій особі у перетині державного кордону (а.с. 26), є всі підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчинити інші аналогічні злочини.

Отже, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та підтвердженими.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, урахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри та наявність вказаних ризиків.

Крім того, слідчим суддею розглянуто питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, і апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 181680 грн.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

Так, згідно з вимогами ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання.

Статтею 219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваного ОСОБА_7 затримано 19 квітня 2025 року о 11 год. 03 хв. в порядку ст. 208 КПК України (а.с.37), та того ж дня останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 58-61).

Будь - які дані, які б вказували на продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в матеріалах за клопотанням про застосування запобіжного заходу відсутні та учасниками судового розгляду не надані.

Виходячи з наведеного, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000018, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 квітня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 спливає 17 червня 2025 року, у зв`язку з чим, встановлюючи до 18 червня 2025 року строк дії запобіжного заходу, слідчий суддя вийшов за межі строку досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - зміні в частині строку, на який застосовано запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 181680 грн., змінити в частині строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 червня 2025 року включно.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4