У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000114,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Інгулка Баштанського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року за ч. 2 ст.1 85, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 184 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та обставини щодо руху справи.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року до виконання з 04.09.2023. Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасовано. Кримінальне провадження №000114 від 22.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із набранням чинності законом, яким скасована відповідальність за діяння вчинене обвинувачуваним.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 лютого 2025 року ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить переглянути вирок суду першої інстанції і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Як слідує з вимог апеляційної скарги, обвинувачений не визнає вини та стверджує, що батько залишив ключі від свого будинку йому та ОСОБА_8 , щоб доглядати за будинком. Зазначає, що коли він прийшов до будинку свого батька, побачив стороннього чоловіка, який повідомив, що йому дозволила тимчасово жити у будинку ОСОБА_8 . В свою чергу, ОСОБА_8 сказала, що їй дозволив його батько.

Повернувшись до будинку батька, побачив, що там не має майже всіх речей, залишилися лише телевізор та тюнер. Він попередив, що прийде наступного дня і забере те, що залишилося у будинку. Наступного дня прийшов до будинку, який був зачинений, після відчинив його своїм ключем, який йому дав батько та забрав телевізійний тюнер до себе до дому.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У період дії воєнного стану, 21 березня 2023 року близько 21:00 год ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У цей час в нього виник протиправний умисел, спрямований на вчинення крадіжки майна з території домоволодіння його батька, до якого не мав вільного доступу.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану близько 21:00 год того ж вечора, прийшов до території домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яким на той час користувалась ОСОБА_8 , де шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку пройшов на територію даного володіння та таємно, шляхом відкриття навісного замку вхідних дверей ключем, який знайшов під килимом, проник всередину будинку, де в спальній кімнаті на дерев`яному столі біля телевізору помітив та таємно викрав належний ОСОБА_8 бувший у користуванні TV-тюнер 50хHD «Digital Satelite Receiver» чорного кольору вартістю 500 грн.

У подальшому ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадене ним майно, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 500 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили закрити кримінальне провадження у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив вирок змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.4 ст. 185 на ч.1 ст. 162 КК України.

Потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України не визнав. Пояснив, коли дізнався, що до хати його батька пустили жити ОСОБА_9 , вирішив забрати TV-тюнер, щоб його не пропили. Прийшовши до будинку батька, відкрив його ключами, які знаходилися там, де їх зберігав батько та забрав TV-тюнер для зберігання, телевізор не взяв, бо один не зміг його винести. Коли батько був вдома, він не забороняв йому приходити до нього додому, хоча він при собі не мав ключів від будинку батька. Востаннє бачив батька 22.02.2022, коли він виїхав із села.

Аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі.

Всупереч доводам апелянта про недоведеність його вини у проникненні до житлового будинку та вчинення крадіжки майна вартістю 500 грн, ці доводи спростовані доказами, які досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку.

Так, відповідно протоколу слідчого експерименту від 25.05.2023 та відеозапису до нього за участю підозрюваного ОСОБА_6 , останній на місці розповів та показав, як викрав TV-тюнер з будинку свого батька по АДРЕСА_2 , взявши ключ з-під килиму біля ганку та відчинивши ним зачинений замок. В спальній кімнаті будинку відключив TV-тюнер, змотав кабелі та забрав з собою, залишивши місце події тим самим способом (т. 1 а.с. 107-108).

Колегія суддів зауважує, що слідчий експеримент проведений з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, за участю понятих, із застосуванням відеозапису, тобто в обстановці, яка виключала будь-який тиск на підозрюваного.

Окрім того, відповідно до заяви ОСОБА_6 від 23.03.2023 та протоколу огляду від 23.03.2023, останній добровільно в присутності двох понятих видав працівникам поліції телевізійний тюнер чорного кольору з двома кабелями, який він 21.03.2023 у другій половині дня викрав з приміщення будинку по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 89, 90-95).

Доводи обвинуваченого про те, що він мав вільний доступ до будинку та викрадене майно належить його батьку, належним чином перевірені судом першої інстанції, та спростовані показаннями потерпілої та свідків, які були допитані у суді першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 , який є батьком обвинуваченого. ОСОБА_10 виїхав з села та просив її доглядати за будинком. При цьому він не допускав свого сина до будинку, оскільки той схильний до крадіжок. Через початок війни вона забрала з будинку всі речі, щоб зберегти їх та змінила замки у будинку. Для того, щоб будинок не сирів та протоплювався, вона впустила тимчасово проживати ОСОБА_9 , якому дала свій телевізор та тюнер, який вона придбала у 2022 році. 22.03.2023 ОСОБА_9 повідомив, що зник її тюнер, хоча будинок був зачинений. Вона звернулася до поліції, тюнер зайшли у ОСОБА_6 , який видав його працівникам поліції.

Зазначені показання потерпілої підтверджуються витягом з ЄРДР №0000114 від 22.03.2023, рапортом від 22.03.2023 та заявою ОСОБА_8 від 22.03.2023, згідно якої потерпіла просила вжити заходи до невідомої особи, яка шляхом проникнення до будинку по АДРЕСА_2 , викрала її TV-тюнер чорного кольору марки 50хHD в період часу з 21.03.2023 по 22.03.2023 (т. 1 а.с. 75-77).

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що його дядько ОСОБА_10 - батько обвинуваченого, залишив їм ключі від свого будинку та попросив доглянути за ним на період його відсутності. ОСОБА_10 не довіряв доглядати свій будинок сину, раніше також неодноразово просив його та його дружину доглядати за будинком, поки він їздив на роботу. Після того, як в село зайшли російські війська, він вирішив забрати з будинку всі речі ОСОБА_10 для збереження, тому забрав його телевізор та TV-тюнер.

Оскільки він не міг постійно доглядати за будинком, вони з дружиною пустили туди проживати ОСОБА_9 та дали йому телевізор та TV-тюнер. ОСОБА_10 не давав йому окремого дозволу на заселення до його будинку інших осіб чи на те, щоб звідти вони забрали його речі, але він вирішив це зробити самостійно для збереження майна. Обвинуваченому вони не казали про те, що в будинку вже немає речей його батька. При цьому він змінив замок у будинку, оскільки зі слів ОСОБА_10 знав, що в обвинуваченого міг бути ключ від старого замка. Потім ОСОБА_9 повідомив, що виявив будинок відчиненим та з нього зник TV-тюнер, у зв`язку з чим вони звернулися до поліції.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що з весни 2023 року проживає у будинку ОСОБА_10 з дозволу потерпілої ОСОБА_8 . Коли заселився до будинку, то в ньому майже нічого не було, тому чоловік потерпілої дав йому телевізор та телевізійний тюнер. Одного вечора, прийшовши додому, побачив, що в будинку горіло світло, хоча будинок був зачинений та ключ лежав під килимком, де він його зазвичай залишав. Коли виявив зникнення тюнера, про що вранці наступного дня повідомив потерпілу. До цих подій ОСОБА_6 приходив до нього та бачив, де він зберігає ключ від будинку.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що батько обвинуваченого, ОСОБА_10 , не спілкувався з сином, не допускав його до приміщень свого будинку, оскільки син вчиняв крадіжки майна батька, з приводу чого здійснювалось кримінальне провадження. Вона була присутня в якості понятої при видачі ОСОБА_6 працівникам поліції тюнера чорного кольору, при цьому обвинувачений не заперечував, що викрав вказане майно та в її присутності без зауважень добровільно підписував відповідні документи. Також, раніше батько обвинуваченого залишав свій будинок під нагляд ОСОБА_8 .

Отже, всупереч доводам обвинуваченого ОСОБА_6 про можливість вільного доступу до будинку та належність викраденого майна його батьку, ці твердження спростовані, як вищенаведеними поясненнями потерпілої ОСОБА_8 і свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , так і письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Так, згідно з протоколом огляду місця події від 22.03.2023 та фототаблиці до нього, з дозволу ОСОБА_8 оглянуто будинок по АДРЕСА_2 , де зафіксоване місце в одній з кімнат, звідки викрадений TV-тюнер (т.1 а.с. 78, 79-86).

Згідно з протоколом огляду від 23.03.2023 та фототаблиці до нього, за участі понятих, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , оглянуто TV-тюнер чорного кольору 50хHD «Digital Satelite Receiver», який був добровільно виданий ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 90-95).

Відповідно висновку товарознавчої експертизи №1471 від 28.03.2023, ринкова вартість бувшого у використанні TV-тюнера 50хHD «Digital Satelite Receiver», станом на 21.03.2023 становить 500 грн (т. 1 а.с. 97-103).

Згідно довідки Костичівського старостинського округу Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 30.03.2023, ОСОБА_6 не мав місця проживання в будинку по АДРЕСА_2 та проживав окремо (т. 1 а.с. 114).

Досліджені судом першої інстанції докази свідчать про те, що обвинувачений не мав вільного доступу до будинку свого батька, не мав достатніх підстав сприймати належне його батькові майно як своє.

За такого, суд першої інстанції дійшов висновку про доведенність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в житло, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Проте, на момент апеляційного розгляду набрав чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

З вироку вбачається, що крадіжку із проникненням у житло ОСОБА_6 вчинив 21 березня 2023 року.

Тобто, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становила 2 684 грн.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 майна становила 500 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX настає кримінальна відповідальність, на момент апеляційного розгляду втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння за вчинення крадіжки чужого майна.

Разом з тим, викрадення майна вчинено із проникненням в житло.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки чи переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, як це встановлено судом першої інстанції у цьому кримінальному провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 усвідомлював, що житло, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні інших осіб.

Тобто, ОСОБА_6 вчинив діяння, за яке передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 162 КК України.

На підставі наведеного, враховуючи також правовий висновок, який міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів, зважаючи на положення ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується незадовільно, як особа схильна до крадіжки, не працює.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

За оскаржуваним вироком, кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 21.03.2023, тобто до постановлення вироку від 07 липня 2023 року, а тому остаточне покарання обвинуваченому слід визначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Ураховуючи зменшення обсягу обвинувачення з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів дійшла висновку про визначення остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За таких обставин, оскаржуваний вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 337, 404, 405, 407,408, 409, 413, 419, 424 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року та за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3