Справа № 344/8177/25
Провадження № 1-кс/344/3565/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_3 про скасування рішення про закриття кримінального провадження № 0002368 від 24.07.2017 року та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою, в якій зазначив наступні вимоги:

скасування рішення про закриття кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року;

зобов`язання розслідувачів кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року надіслати йому постанову про його закриття;

зобов`язання розслідувачів кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року визнати його потерпілим у ньому;

зобов`язання ретроспективних розслідувачів кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року надіслати йому постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.4 ст.368 КК України на ст. 190 КК України та вказати її частину;

зобов`язання останніх розслідувачів кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року абро самозобов`язатись слідчому судді вказати йому частину ст. 190 КК України, за якою розслідувалось корупційне шахрайство;

відновити розслідування очевидно корупційного правопорушення за ч.4 ст.368 КК України та справу направити до СВ ТУДБР у місті Івано-Франківськ;

вказати в ухвалі статтю КПК України, яка надає право національній поліції розслідувати правопорушення, вчинені прокурорами, причому радником юстиції ОСОБА_4 ;

зобов`язати розслідувачів кримінального провадження вручити повідомлення про підозру особам, які підозрюються у корупційному шахрайстві та вимаганні хабаря в особливо великому розмірі;

ініціювати петицію до ВР України про прийняття Закону про смертну кару для держслужбовців, які вчинили корупційні злочини в особливо великих розмірах. В разі його прийняття надати заявнику першочергове право на працевлаштування катом;

поновити процесуальний строк для оскарження вказаного повідомлення, оскільки його заявник виявив 3.05.2025 р. у запхнутому стані у хвіртці до свого подвір`я;

визнати або спростувати поширену думку, включно із його, про те, що Україна є нікчемна корупційна квазі-держава;

визнати описку у вказаному повідомленні казусною, оскільки своє звернення до окружної прокуратури м. Івано-Франківськ заявник вимушений бува писати не в її приміщенні, а на коліні перед її входом;

у тексті винесеної ухвали точно вказати всі пункти його вимог без їхньої цензури або власної інтерпретації, оскільки такі прецеденти мали місце у попередніх ухвалах Івано-Франківського міського суду.

Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України), параграфом 1, ст. 303-308 КПК України.

При надходженні скарги до слідчого судді підлягає встановленню, чи скарга відповідає вимогам процесуального закону. Для цього необхідно встановити, чи 1) подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, 2) оскаржується рішення, дія чи бездіяльність слідчого, яка підлягає оскарженню (тобто, належить до зазначених у ч. 1 ст. 303 КПК України), 3) скарга була подана особою, що має право подавати скаргу.

Чи скарга була подана особою, що має право подавати скаргу

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, володілець тимчасово вилученого майна може оскаржити на досудовому провадженні, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що скаржник не надає аргументів та доказів на підтвердження того, що він є потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Підтвердженням такого статусу можуть бути будь-які документи, які скаржник міг отримати від органу досудового розслідування (такі як рішення про визнання його потерпілим, витяг з ЄРДР, у якому він зазначається заявником, і з опису кримінального правопорушення достовірно випливає, що заподіяне правопорушення завдало моральної, фізичної або майнової шкоди). З урахуванням того, що на етапі прийняття скарги до провадження перевіряються такі формальні вимоги до скарги як, зокрема, те, чи має особа достатній статус для звернення з такою скаргою. У цьому випадку скаржник не надає такого підтвердження. Таким чином, скарга подана особою, що не довела свого процесуального статусу, а, отже, не має права подавати скаргу.

Як зазначено Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 11.09.2020 року (у справі за скаргою ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.07.2020 року про повернення скарги ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого Генеральної прокуратури України) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91490549):

«Наявність чи відсутність права подавати скаргу є складовою відповідного процесуального статусу відповідного учасника кримінального провадження. У зв`язку з цим, для того щоб встановити чи має особа право подавати скаргу, слідчий суддя має встановити процесуальний статус цієї особи на підставі доданих до скарги документів.

В разі невідповідності скарги передбаченим кримінальним процесуальним законом вимогам, остання у передбачених випадках повертається особі, яка її подала, або слідчий суддя, суд відмовляють у відкритті провадження за нею, при чому встановлення слідчим суддею, судом відповідності скарги вимогам ст.ст.303,304 КПК є обов`язковим процесуальним етапом при вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження за скаргою та повинно бути вчинено за кожною отриманою слідчим суддею скаргою.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК, скарга повертається особі, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Зміст цієї норми передбачає обов`язок повернення слідчим суддею скарги особі, яка її подала, в разі встановлення відсутності процесуального права на оскарження за ч.1 ст.303 КПК.

Даний висновок спростовує доводи ОСОБА_3 щодо необхідності встановлення його процесуального статусу, а відтак і наявності процесуального права, лише вже під час розгляду слідчим суддею скарги по суті, оскільки встановлення процесуального статусу скаржника після відкриття провадження під час судового розгляду суперечить вимогам ст.304 КПК, за якими дії слідчого судді щодо перевірки скарги на її прийнятність повинні бути вчинені саме під час вирішення питання про можливість відкриття провадження за скаргою.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в змісті поданої слідчому судді скарги ОСОБА_3 зазначає себе потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені на підставі його заяви, проте до скарги не додано належного підтвердження того, що він дійсно є потерпілим або заявником у цьому кримінальному провадженні.

Суд зауважує, що ані в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 не спростував доводів слідчого судді щодо відсутності у нього статусу заявника або потерпілого та відповідно права подавати скаргу.

Таким чином, на підставі матеріалів скарги слідчий суддя, встановивши відсутність підтверджень ОСОБА_3 процесуального статусу у кримінальному провадженні №0002368, правомірно та обґрунтовано визнала одну з підстав для повернення скарги без розгляду особі, яка її подала».

Чи скарга подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України

Скарга на рішення, дію чи бездіяльність прокурора, передбачена ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути подана особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України)

Виходячи з положень ст.ст.22, 26 КПК України на особу, яка подає скаргу, покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею факту того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді, скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, рішення, що підлягають оскарженню до слідчого судді.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

У рішенні в справі «Пономарьов проти України» Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року зроблено висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Разом з тим, якщо строк на ординарне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

З тексту скарги вбачається, що фактично ОСОБА_3 оскаржує рішення про закриття кримінального провадження № 0002368 від 24.07.2017 року, а всі інші вимоги скарги, окрім тих, які взагалі виходять за межі регулювання кримінального процесуального закону, є похідними. Скаржник не надає примірника (копії) відповідної постанови про закриття кримінального провадження, також не зазначає дату прийняття оскаржуваної постанови слідчим.

Зі скаргою він звернувся до суду 07.05.2025 року (згідно відмітки на поштовому конверті). Отже, слідчою суддею неможливо встановити чи скарга подана у строки, визначені ч.1 ст.304 КПК України.

Як зазначено Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 11.09.2020 року (у справі за скаргою ОСОБА_3 , на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.07.2020 року про повернення скарги ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого Генеральної прокуратури України) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91490549):

«В той же час, при подачі скарги слідчому судді ОСОБА_3 не додано зазначені матеріали, які б містили відомості про дату винесення слідчим зазначеної постанови та фактичну дату отримання оскаржуваного рішення слідчого, що об`єктивно унеможливило дослідження даної обставини слідчим суддею.

Повертаючи скаргу ОСОБА_3 на підставі п.3 ч. 2 ст. 304 КПК, слідчий суддя мотивував своє рішення неподанням жодного документа на підтвердження дотримання строку, передбаченого ч.1 цієї статті, а також заявником не долучено доказів на підтвердження існування заявлених вимог, а саме копії постанови слідчого про закриття кримінального провадження, з якої скаржнику стало відомо про закриття кримінального провадження.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржником до матеріалів скарги не долучено оскаржуваного рішення, в самій скарзі не вказано дату винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження та не порушується питання про поновлення процесуального строку, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшла обґрунтованого висновку щодо неможливості оцінити скаргу з приводу подання її в передбачені КПК строки та правомірно повернула скаргу заявникові.

Матеріали судового провадження узгоджуються з таким висновком слідчого судді та не спростовуються самим скаржником у поданій ним апеляційній скарзі».

Необхідно також звернути увагу на те, що на етапі відкриття провадження за скаргою, слідча суддя має об`єктивно встановити факти, що мають значення для подальшого розгляду скарги по суті.

Слідча суддя керується загальними засадами кримінального провадження, а саме принципами законності та верховенства права (пункти 1-2, частини 1 статті 7 КПК України). Слідча суддя також зазначає, що судове рішення повинно бути обґрунтованим і вмотивованим (частина 1 статті 370 КПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації.

Скаржник стверджує про існування постанови про закриття кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017, проте він не надає підтвердження її отримання, а тому також неможливо встановити її зміст.

Також в одному із пунктів скарги заявник просить поновити пропущений процесуальний строк на подання скарги, однак ним не зазначено жодних поважних причин пропуску такого строку, які б могли бути підставою для його поновлення.

У скарзі не наведено, які об`єктивні обставини унеможливили звернутись протягом тривалого строку, враховуючи, що заявник був обізнаний про існування кримінального провадження.

Про те, що доступ до правосуддя не є абсолютним вказується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що заявником пропущено визначений ст.304 КПК України десятиденний строк подання скарги на рішення слідчого.

Скарга повертається якщо, зокрема, скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу, скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (п.1, 3 ч. 2 ст. 304 КПК України).

З урахуванням обставин та відсутності доказів, що підтверджують важливі фактичні обставини, які необхідно встановити для розгляду скарги, враховуючи факт не можливості оцінити скаргу з приводу подання її в зазначені КПК строки, не доведення особою свого процесуального статусу, слідча суддя приходить до висновку, що скаргу слід повернути скаржнику.

При цьому, скаржнику роз`яснюється, що відповідно ч.7 ст. 304 КПК України, повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Також слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що, як вбачається зі змісту Єдиного державного реєстру судових рішень, з аналогічними вимогами про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 ОСОБА_3 вже звертався до слідчого судді:

- справа № 991/5915/20, в якій ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.07.2020 року скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0002368 від 24.07.2017 повернуто особі яка її подала (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90588766);

- справа № 344/3383/24, в якій ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 , яка залишена в силі судом апеляційної інстанції (https://reyestr.court.gov.ua/Review/119035913) в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року, та зобов`язання вчинити дії відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117328419).

Таким чином, як у 2020 році, так і у 2024 році ОСОБА_3 був обізнаний з існуванням постанови про закриття кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року, однак про це ним замовчується.

При цьому, у справі № 344/3383/24 його вимоги про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0002368 від 24.07.2017 року було вирішено по суті.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Згідно з практикою Європейського Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах:Sovtransavto Holding v. Ukraine,№48553/99, п. 77, від 25 липня 2002 року;Ukraine-Tyumen v. Ukraine, №22603/02, п. 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine) №24465/04 одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відтак з урахуванням положень ч. 2 ст.21 КПК України та принципу res judicata слідчий суддя позбавлена можливості повторного розгляду питань, які вже були предметом розгляду слідчими суддями та по яких постановлено судове рішення, що набрало законної сили.

Крім того, слідчий суддя також особливо наголошує на тому, що за даною скаргою скаржником заявлено вимоги, які взагалі виходять за межі статті 303 КПК України, зокрема ініціювати петицію до ВР України про прийняття Закону про смертну кару для держслужбовців, які вчинили корупційні злочини в особливо великих розмірах. В разі його прийняття надати заявнику першочергове право на працевлаштування катом.

Вимога ОСОБА_3 «визнати або спростувати поширену думку, включно із його, про те, що Україна є нікчемна корупційна квазі-держава» є неприпустимою та розцінюється слідчим суддею як зловживання скаржником процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309 КПК України, слідча суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування рішення про закриття кримінального провадження № 0002368 від 24.07.2017 року та зобов`язання вчинити дії, повернути особі яка її подала.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1