В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/979/25

19 вересня 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

предст.потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000037 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні четверо малолітніх дітей, працює водієм автонавантажувача ТзОВ «Уніплит», не судимого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України;

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Злочин вчинив при таких обставинах:

10 березня 2025 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_7 ,перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2102» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в умовах недостатньої видимості через темну пору доби, рухався ділянкою автодороги «Богородчани-Гута» по вул. Шашкевича у межах селища Солотвин Івано-Франківського району Івано-Франківської області у напрямку на с.Дзвиняч.

В той час смугою руху автомобіля попереду, у попутному з ним напрямку прямолінійно рухався велосипедист ОСОБА_5 , велосипед якого був обладнаний світлоповертачем червоного кольору, що забезпечувало його своєчасне виявлення на проїзній частині іншими учасниками дорожнього руху.

Однак водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, а з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_5 своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, унаслідок чого вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .

При цьому ОСОБА_7 допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме:

п.2.3 б) Правил, який зобов`язує водіїв бути уважними, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п.2.3 д) Правил, який зобов`язує не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.12.1 Правил, який вимагає від водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.2 Правил, відповідно до якого, у темну пору доби та в мовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п.12.3 Правил, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім того, водієві, відповідно до п.2.9 Правил забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У результаті порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху, що зумовили наїзд автомобіля ВАЗ 2102 р.н.з. НОМЕР_1 на велосипедиста ОСОБА_8 , потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеня тяжкості, крововиливом під м`яку мозкову оболонку в лівій потиличній долі, закриту тупу травму грудного відділу хребта з переломами остистих відростків 6,7 шийних хребців, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих дій визнав повністю. Пояснив, що ввечері 10 березня 2025 року йому зателефонували та попросили підмінити у нічну зміну напарника, який не вийшов на роботу. Він погодився, хоч усвідомлював, що перед цим вживав спиртні напої. Оскільки нічна зміна розпочиналась о 20 год., а він спізнювався, то вирішив поїхати на автомобілі ВАЗ 2102, який знаходився у його розпорядженні. Рухаючись автодорогою із селища Солотвино у напрямку с.Дзвиняч з орієнтовною швидкістю 50 км/год., біля сільського кладовища на якийсь час був засліплений зустрічним автомобілем, однак продовжив рух дорогою навмання і в цей час відчув удар правою передньою частиною автомобіля у перешкоду. Відразу ж зупинився і виявив, що збив велосипедиста. Негайно надав йому можливу допомогу, викликав на місце події швидку медичну допомогу та дочекався приїзду поліції. Був освідчений у медичному закладі де підтвердився факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння, зокрема виявлено 1,43 проміле алкоголю у крові. У вчиненому щиро розкаявся. Вказав, що відшкодував заподіяну майнову шкоду, а саме витрати на лікування потерпілого у сумі 42 тис.грн. Цивільний позов потерпілого про відшкодування заподіяної моральної шкоди визнав повністю. При цьому пояснив, що одноразово відшкодувати її неспроможний внаслідок скрутного матеріального становища, але має намір погашати її частинами по мірі отримання заробітку. Просив суворо не карати.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, їх кваліфікацію, обвинувачений вказав на недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєного правопорушення, які ним не оспорюються. Вказану позицію підтримав прокурор та представник потерпілого. Тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, перевіривши в ході допиту обвинуваченого чи правильно він розуміє зміст цих обставин, а також переконавшись, що сумніву у добровільності його позиції немає, роз`яснивши наслідки, передбачені ч.2 ст.394 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.286-1 КК України, оскільки він допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується виключно позитивно, як скромний, чесний, товариський, добросовісний. Досудовою доповіддю органу пробації відзначено, що факторів, які би підвищували ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення не виявлено.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Крім того, відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд вважає, що до пом`якшуючих покарання обставин слід віднести також ту обставину, що обвинувачений утримує та виховує чотирьох малолітніх дітей. Суд також враховує позицію потерпілого, представник якого заявив суду про те, що заподіяна майнова шкода відшкодована обвинуваченим добровільно, а обов`язку відшкодувати моральну шкоду Богуславець не заперечує, відтак не наполягали на призначенні покарання пов`язаного із позбавленням волі.

Відповідно до ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети, принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності і даним про особу винного.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить із сукупності всіх встановлених обставин справи. Зокрема оцінює причини та мотиви поведінки обвинуваченого, обстановку і спосіб скоєння злочину.

Злочин скоєний обвинуваченим, відповідно до ч.4 ст.12 КК України віднесений до категорії нетяжких. Суворість покарання за вчинення даного злочину законодавцем пов`язана із обставинами, які сприяли його вчиненню, зокрема наявністю стану алкогольного сп`яніння у водія.

Водночас, суд констатує, що внаслідок вчинення злочину порушено інтереси насамперед потерпілого, а метою кримінально-правових заходів, на думку суду, має бути максимально можливе вирівнювання ситуації, що мала місце до злочину, досягнення примирення обвинуваченого та потерпілого, отримання потерпілим достатньої компенсації.

При призначенні покарання слід досягти справедливого балансу інтересів суспільства в цілому і особи. На думку суду, забезпечення можливості потерпілому отримати відшкодування заподіяної шкоди є першочерговим при обранні покарання.

Тому, з урахуванням усіх наведених обставин, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_7 слід обрати покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України і призначити йому основне покарання не зазначене у санкції статті 286-1 ч.1 КК України. Суд вважає, що основне покарання у виді обмеження волі, яке полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці, буде необхідним і достатнім для досягнення цілей кримінального провадження.

Натомість, призначення покарання обвинуваченому у межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі може призвести до того, що потерпілий не отримуватиме належного відшкодування через відсутність фінансової спроможності засудженого.

Крім того, до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання, передбачене у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Позовні вимоги потерпілого по відшкодування заподіяної моральної шкоди слід задовольнити у повному обсязі.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому основне покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на два роки, а таож додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 100000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди та 5000 грн. понесених витрат на правову допомогу адвоката.

Понесені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні у загальному розмірі 13371 грн. стягнути ОСОБА_7 на користь держави.

Речові докази автомобіль ВАЗ 2102 р.н.з. НОМЕР_1 та велосипед марки «Azimut400» повернути власникам на їх вимогу.

Вирок може бути оскаржений у апеляційному порядку. Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгяду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя