ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3556/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1342/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА

Іменем України

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на шістдесят днів до 30 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02.05.2025 про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 ; відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_6 , змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого на домашній арешт за адресою місця реєстрації.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в матеріалах кримінального провадження немає жодного належного і допустимого доказу, і будь0якого прямого доказу, який би остаточно чи в сукупності вказував на те, що вбивство, можливо ОСОБА_7 , було скоєно ОСОБА_6 , а автомобіль ОСОБА_7 було викрадено ОСОБА_6 .

Тяжкість покарання в першу чергу випливає з неправильної кваліфікації злочину, корисливий мотив не доводиться.

Крім цього, сторона захисту посилалася на необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисниця зазначала, що ОСОБА_6 має бездоганну репутацію, за останнім місцем роботи характеризувався позитивно, мав заохочення, нагороди. Трудовий та службовий шлях ОСОБА_6 свідчить про те, що ця людина з високою соціальною відповідальністю.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, дуже сильні родинні зв`язки. Має малолітнього сина (6 років), батьків, батько є інвалідом 2 групи.

Майнових стан обвинуваченого та його родини достатній задля того, щоб поставити під сумність наявність корисливого мотиву. У володіння ОСОБА_6 було так само коштовне авто, потреби у заволодінні транспортного засобу ОСОБА_7 не було.

Сторона захисту вважала, що стороною обвинувачення не доведено, чому найм`якіші запобіжні заходи не будуть нівелювати ризики, визначені в ст. 177 КПК України. Захисниця вважав, що домашній арешт із засобами контролю буде повністю відповідати наявним вимогам досудового слідства.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні від обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та прокурора на адресу апеляційного суду не надходило. Захисник ОСОБА_8 та прокурор надали заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_6 колегія суддів суду першої інстанції оцінила в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які інкримінують обвинуваченому, ту обставину, що обвинуваченому інкримінується злочин проти життя та здоров`я, та дійшла висновку, що обставини кримінального провадження у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених пп. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, вірогідність їх настання є досить високою, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою. Вищевказані обставини у сукупності свідчать також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених пп. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

Так, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину та батька інваліда 2 групи; обвинувачується у вчиненні злочинів,найтяжчий з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

Доводи захисника про неправильну кваліфікацію злочину та відсутність доказів вчинення ОСОБА_6 вбивства з корисливих мотивів, а також недопустимість доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає передчасним, оскільки лише дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, перевіривши всі обставини під час судового провадження, суд першої інстанції може дійти висновку про обґрунтованість чи необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, доведеність всіх елементів складу злочину, а також достовірність отриманих доказів, їх допустимість, тому на даному етапі апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати ці обставини відповідно до положень ч. 2 ст. 422-1 КПК України.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: