ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1749/25 Справа № 211/3748/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року Кривий Ріг

06.05.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, який проживає в АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Криворізька УВП № 3» м. Кривого Рогу

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 07.06.2025р. включно, без визначення розміру застави

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 07.06.2025р. включно, без визначення розміру застави.

Ухвалу суду першої інстанції ображено захисником ОСОБА_6 , яка в апеляційній скарзі:

- зазначає, що сторона захисту категорично не погоджується з оскаржуваною ухвалою, оскільки матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у БО «ВБФ Перетворення України», у так званому реабілітаційному центрі, з 15.08.2024р. по 10.11.2024р., не з`явився до суду 19.08.2024р., коли був обізнаний про дату судового засіданні, про всі інші призначені дати до розгляду не знав, причина неявки поважна, суд першої інстанції не надав оцінки наявним документам, та, безпідставно змінив заставу на тримання під вартою;

- вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 176, 177, 184 КПК України, ст. 5 ЄСПЛ, правовій позиції ЄСПЛ «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ, «Клішин проти України», «Белеветський проти Росії» , «Александер Макаров проти Росії», «Кобець проти України», «Вренчев проти Сербії», «Скорик проти України», «Ашингдейн проти Сполученого Королівства», «Кромбах проти Франції», «Плесо проти Угорщини», «А. та інші проти Об`єднаного Королівства», «Маккей проти Обєднаного королівства», «Клішин проти України», «Белеветський проти Росії» "Александер Макаров проти Росії", «Кобець проти України», «Авшар проти Туреччини», «Бойченко проти Молдови», «Беччієв проти Молдови», «Сарбан проти Молдови», «Строган проти України», «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії», "Ніколова проти Болгарії", "Ноймайстер проти Австрії", ст. 151 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», постанові № 14 Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою»;

- вважає, що прокурором не було доведено, що раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та за таких обставин підстави для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відсутні;

- звертає увагу, що відповідно до правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях «Харченко проти України», «Тодоров проти України» для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою, сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у виді взяття під варту;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду першої, у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою відмовити, змінити запобіжний захід на будь-який не пов`язаний з триманням під вартою або визначити, як альтернативу, раніше сплачену заставу.

Про дату, час та місце судового розгляду захисник, обвинувачений та прокурор у кримінальному провадженні повідомлений належним чином, до судового засідання не прибули, клопотання про особисту участь у судовому засіданні не подали від захисника надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції задовольнив клопотання прокурора та продовжив щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я дозволяють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений не працює, не одружений, на утриманні дітей не має, міцні соціальні зв`язки відсутні.

На переконання суду першої інстанції прокурором доведено, та матеріали кримінального провадження не містять переконливих даних про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання, під вартою.

Суд апеляційної інстанції із рішенням суду першої інстанції погоджується, та вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, та дійшов правильного висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, та встановив неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту та незаконному збуті психотропних речовин, у великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченим пред`явлено підозру, відомості про його особу, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Зокрема, суд апеляційної інстанції наголошує, що ризиками, крім іншого, слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не вбачає достатніх та належних підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вважає, що тримання під вартою, у даному випадку, є тим заходом забезпечення кримінального провадження, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, не зменшилися та продовжують існувати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, не одружений, на утриманні дітей та інших осіб не має, тобто у особи відсутні міцні соціальні зв`язки, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, нове кримінальне правопорушення також пов`язано з незаконним обігом наркотичних засобів, що в своїй сукупності підтверджує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризиків переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, яких ще не було допитано судом, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги, що сторона захисту категорично не погоджується з оскаржуваною ухвалою, оскільки матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував у БО «ВБФ Перетворення України», у так званому реабілітаційному центрі, з 15.08.2024р. по 10.11.2024р., не з`явився до суду 19.08.2024р., коли був обізнаний про дату судового засіданні, про всі інші призначені дати до розгляду не знав, причина неявки поважна, суд першої інстанції не надав оцінки наявним документам, та, безпідставно змінив заставу на тримання під вартою, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказане питання було предметом розгляду суду першої інстанції, ухвалами суду першої інстанції від 19.08.2024р., 25.09.2024р., 16.10.2024р. вживалися заходи для встановлення обвинуваченого, за урахуванням покладених на нього обов`язків після внесення застави. Тобто обвинувачений будучи обізнаним про наявність у нього процесуальних обов`язків, та наявність зобов`язання дотримання належної процесуальної поведінки протягом трьох місяців ухилився від її дотримання.

З урахуванням викладеного вище, є також неспроможними доводи апеляційної скарги, що прокурором не було доведено, що раніше застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та за таких обставин підстави для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відсутні.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти, а доводи апеляційної скарги захисника є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 07.06.2025р. включно, без визначення розміру застави - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2025р., якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 07.06.2025р. включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді