Справа № 464/2325/25
пр.№ 1-кп/464/370/25
У Х В А Л А

01 травня 2025 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 12.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

встановив:

До Сихівського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 12.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Разом з обвинувальним актом до суду подано угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

Відповідно до означеної угоди, підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, в обсязі згідно з повідомленою йому 20.03.2025 підозрою у вчиненні злочину, а саме одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. Сторони угоди підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім цього, при укладанні угоди враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, позитивно характеризується, його щире каяття, беззастережне визнання ним своєї винуватості, активне сприяння досудовому розслідування, а також взято до уваги інтереси суспільства щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Враховуючи низку обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням кримінального конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного (обвинуваченого), з врахуванням вимог ч. 2 ст. 53 КК України, сторони вважають за можливе та погоджуються на призначення ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 8 605 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 146 285 грн.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки така відповідає вимогам КПК України, та призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 8 605 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, ствердив, що угоду укладав добровільно з участю захисника, просив її затвердити.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив, що брав участь в укладенні між обвинуваченим та прокурором угоди про визнання винуватості, така укладена без жодного примусу. Просив угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши обвинувальний акт, угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості (п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України).

За умовами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (ст. 470 КПК України).

Статтею 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Положеннями ч. 6 ст. 474 КПК України визначено, що суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як вбачається з укладеної угоди про визнання винуватості, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у тому, що він, будучи на посаді економіста з матеріально-технічного забезпечення ВМТП ТОВ «Львівський бронетанковий завод», усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, із корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення, у період з 11.02.2025 по 13.02.2025 запропонував ОСОБА_7 надати йому неправомірну вигоду за здійснення впливу за надання такої вигоди в розмірі 3 500 доларів США, та перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 71, близько 12.50 год. 13.02.2025, діючи як приватна особа, одержав для себе від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 3 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 13.02.2025 становить 146 265 гривень, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за працевлаштування ОСОБА_7 на ТзОВ «Львівський бронетанковий завод» та подальшу підготовку документів для отримання ним бронювання як військовозобов`язаному працівнику підприємства, яке в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Судом оглянуто матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000068 від 12.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, на підставі яких укладено угоду про визнання винуватості та складено обвинувальний акт.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості в ЄРДР 12.02.2025 було внесено за ч. 3 ст. 368 КК України із зазначенням такої кваліфікуючої ознаки як вимагання неправомірної вигоди.

13.02.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. У повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, обіймаючи посаду економіста з матеріально-технічного забезпечення ВМТІ ТзОВ «Львівський бронетанковий завод», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з невстановленими на даний час службовими особами ТОВ «Львівський бронетанковий завод», близько 12.50 год. 13.02.2025, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 71, під час зустрічі з ОСОБА_7 повторно висловив останньому раніше озвучену 11.02.2025 вимогу щодо надання йому неправомірної вигоди в сумі 3 500 доларів США, за працевлаштування ОСОБА_7 на ТзОВ «Львівський бронетанковий завод» та подальшу підготовку документів для отримання ним бронювання як військовозобов`язаному працівнику підприємства, яке в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, та отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 3 500 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 13.02.2025 становить 146 265 гривень.

Постановою слідчого від 20.03.2025 означене кримінальне провадження перекваліфіковано з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 369-2 КК України. Підставою для перекваліфікації діяння вказано те, що в ході проведення досудового розслідування отримано відомості, які впливають на кримінально-правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а саме дії, передбачені ч. 3 ст. 368 КК України, одержання службовою особою неправомірної вигоди, в даному випадку одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та обіцянки здійснити вплив за надання такої вигоди, відтак органом досудового розслідування встановлено, що дії особи, яка причетна до скоєння кримінального правопорушення, підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

При цьому, належного обґрунтування зміни кваліфікації означеного правопорушення з вказанням конкретних підстав для виключення такої кваліфікуючої ознаки як вимагання неправомірної вигоди, яка є спільною як для ч. 3 ст. 368 КК України, так і для ч. 3 ст. 369-2 КК України, у вищевказаній постанові не наведено.

Крім цього, у повідомленні про підозру від 13.02.2025 та в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 20.03.2025 зазначено, що ОСОБА_4 повідомляв ОСОБА_7 , що останній за відповідні послуги (здійснення впливу за працевлаштування та подальшу підготовку для отримання бронювання як військовозобов`язаному працівнику) повинен передати грошові кошти в розмірі 3 500 доларів США.

Так, ОСОБА_4 , володіючи інформацією про пошук роботи ОСОБА_7 , який є військовозобов`язаною особою, самостійно зателефонував йому та повідомив про можливість працевлаштування. Надалі обвинувачений неодноразово телефонував ОСОБА_7 , писав через месенджер WhatsApp, призначав зустрічі, в ході яких додатково повідомляв про зібрання необхідних документів для працевлаштування, вартість послуг, необхідність пришвидшитись зі збором документів та грошових коштів, оскільки є інші претенденти для такого працевлаштування, строк та механізм передачі коштів.

Вищезазначені обставини, в тому числі щодо неможливості працевлаштування ОСОБА_7 без надання зазначених грошових коштів на ТзОВ «Львівський бронетанковий завод» та подальшу підготовку документів для отримання ним бронювання як військовозобов`язаному працівнику підприємства, яке в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, наведені також в угоді про визнання винуватості і відповідно в обвинувальному акті, складеному після укладення угоди.

Таким чином, вищевказані обставини можуть послідовно вказувати на наявність в діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки як «вимагання неправомірної вигоди», що утворює самостійний склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто склад більш тяжкого кримінального правопорушення. Проте зазначена кваліфікуюча ознака обвинуваченому не інкримінована, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що умови угоди суперечать вищенаведеним вимогам КПК та КК України.

Крім того, умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Правовою природою інституту угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні є забезпечення швидшого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, а також запобігання, виявлення чи припинення більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Так, в угоді про визнання винуватості не передбачено наявності суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

На переконання суду, суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні полягав не тільки у його завершенні та притягненні винного до покарання, але і у встановленні всіх обставин правопорушення, виявлення інших можливих протиправних дій, чого, враховуючи встановлені фактичні обставини провадження, при скеровуванні угоди до суду не було досягнуто.

Також, в угоді про визнання винуватості однією з обставин, яка пом`якшує покарання, вказано активне сприяння досудовому розслідуванню.

Активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що підозрюваний надав зізнавальні показання, однак такі не свідчать про активне його сприяння розкриттю злочину, оскільки невідомих обставин справи ним не повідомлено. При цьому, майно, здобуте злочинним шляхом, ОСОБА_4 видав лише після його затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, активності та ініціативності ОСОБА_4 у сприянні правоохоронним органам не встановлено, а визнання своєї винуватості та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням викладеного, відсутні достатні підстави для висновку, що узгоджене сторонами угоди, із врахуванням вимог положень покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Також, сторонами не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про можливість виконання обвинуваченим узгодженого покарання у виді штрафу в розмірі в розмірі 8 605 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 146 285 грн., зокрема,

Так, у суду відсутні відомості щодо працевлаштування обвинуваченого, отримання ним достатнього доходу, наявність заощаджень чи перебування у його власності будь-якого ліквідного коштовного майна, що було б достатнім для оплати визначеного угодою штрафу. Згідно з поясненнями сторони захисту, кошти, внесені за ОСОБА_4 у вигляді застави в розмірі 121 120 грн., які за умовами угоди підлягають поверненню ОСОБА_8 , обвинувачений отримав у позику від брата. При цьому, з пояснень обвинуваченого вбачається, що власні кошти у нього для оплати штрафу відсутні.

З огляду на зазначене, суд вбачає очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, враховуючи усе вищенаведене в сукупності та зважаючи на те, що ухвалення вироку на підставі вказаної угоди за викладеними обставинами вчинення кримінального правопорушення, буде прямим порушенням кримінально-процесуального законодавства, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468, 475 КПК України.

Положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено, що у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку. У разі незгоди однієї із сторін із продовженням судового провадження у загальному порядку досудове розслідування продовжується в загальному порядку. У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Отже, з урахуванням згоди сторін кримінального провадження, суд приходить до висновку, що судове провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, необхідно продовжувати у загальному порядку.

Оглянувши обвинувальний акт та долучені до такого матеріали, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження підсудне Сихівському районному суду м. Львова.

Підстави для закриття провадження, передбачені пунктами 4-8, 10 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КПК України, відсутні.

Обвинувальний акт відп овідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення немає.

Враховуючи наведене, кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом прокурора, обвинуваченого та захисника.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також ухвалення судового рішення щодо виду можливого покарання, необхідно доручити представнику органу пробації скласти досудову доповідь в порядку, визначеному законодавством.

Керуючись статтями 291, 314, 316, 472, 474 КПК України, суд,

постановив:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 26 березня 2025 року, укладеної між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 12.02.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, у відкритому судовому засіданні в залі Сихівського районного суду м. Львова (м. Львів, вул. Чоловського, 2 (5 поверх, 505 кабінет) на 13:45 год. 09 травня 2025 року.

Доручити представнику Франківського районного відділу з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали суду скласти досудову доповідь щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та направити таку на адресу суду.

Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9