Справа № 467/1120/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області клопотання засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Секешфехервар, Угорщина, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

07.08.2025 року від ОСОБА_4 надійшла заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, датована 25.07.2025 року. Заява аналогічного змісту надійшла від ОСОБА_4 12.08.2025 року.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 за період відбування покарання постійно працює та характеризується позитивно, залучається до суспільно корисної праці, виконує роботи з благоустрою приміщень виправної колонії та відділення СПС. До роботи ставиться сумлінно та відповідально. Має два заохочення за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку. Вину у вчиненні злочину визнає та у вчиненому розкаюється. Адміністрація установи зауважень до нього не має та має довіру. Переконаний, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбуття покарання.

В судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився, звернувся із заявою, в якій свою заяву підтримав, просив її задовольнити, судове засідання проводити без його участі.

Представник ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений.

Прокурор проти задоволення заяви заперечував. Зазначив, що ОСОБА_4 посередньо характеризувався більшу частину строку покарання, тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності і тільки з квітня 2025 року почав проявляти активність, за що й отримав два заохочення. Однак, для висновку про його виправлення цього недостатньо, адже до уваги потрібно брати поведінку засудженого протягом всього часу відбуття покарання.

Вивчивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, заслухавши думку прокурора, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 засуджений:

вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.02.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 5 місяців;

вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2024 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.08.2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.11.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.02.2023 року та вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 року у зв`язку з усуненням караності діяння. Визначено вважати засудженим ОСОБА_4 за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вирок Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2021 року визначено виконувати самостійно. Строк відбування покарання визначено обчислювати з 03.05.2023 року.

Початок строку: 03.05.2023 року. Кінець строку: 03.05.2026 року.

ОСОБА_4 перебуває у місцях несвободи з моменту затримання 03.05.2023 року.

Під час відбування покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія №80» тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності 17.04.2024 року, 30.04.2024 року та 25.12.2024 року, порушення полягали у створенні конфліктної ситуації, та невиконанні законних вимог адміністрації установи. Не заохочувався.

З 11.02.2025 року відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83».

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 25.02.2025 року, він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України має право працювати, але своїм правом не користується у зв`язку з тим, що перебуває у дільниці карантину, діагностики та розподілу. У колі засуджених взаємовідносини рівні. З персоналом установи намагається дотримуватися правомірних і ввічливих взаємовідносин. На належному рівні ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться відповідально. Намагається виконувати роботи із самообслуговування. На профілактичному обліку не перебуває. Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені як середні.

Згідно витягу з протоколу №6 засідання комісії від 27.02.2025 року засідання комісії ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» по розгляду матеріалів засуджених ОСОБА_4 відмовлено у застосуванні заміни покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення від покарання як такому, який не став на шлях виправлення та не довів свого виправлення.

Під час відбування покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» двічі заохочувався: 07.04.2025 року подякою за підсумками роботи у І кварталі 2025 року, 07.07.2025 року подякою за підсумками роботи у ІІ кварталі 2025 року. До дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 12.08.2025 року, довідок ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83», він згідно ч. 1 ст. 118 КВК України не працевлаштований. Залучається до робіт з благоустрою території установи та відділення згідно ч. 5 ст. 118 КВК України. До роботи ставиться з розумною ініціативою. Має плани на майбутнє, а саме звернутися до центру зайнятості та працевлаштуватися за здобутими професійними навичками. Підтримує рівні взаємовідносини із засудженими. З персоналом установи дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин. Охайний. На належному рівні ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті. До виконання передбачених вимог персоналу установи ставиться відповідально. Виконує роботи з самообслуговування. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу. Підтримує зв`язки з родичами. На профілактичному обліку не перебуває. Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені як низькі.

За висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_4 підсумок (загальний бал) складає 94 бали, тобто засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України, за вчинення якого відбуває покарання засуджений, відноситься до категорії нетяжких злочинів і згідно примітки до ст. 45 КК України відноситься до корупційних кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2, 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин.

Тобто, за змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має відповідне право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Засуджений ОСОБА_4 відбув 2 роки 3 місяці 10 днів призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, тобто більше 2/3 частини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин. Таким чином наявні передумови у виді відбуття необхідного строку покарання для його умовно-дострокового звільнення.

Що стосується виправлення засудженого, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, дбайливо ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

В силу ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а не його утримання від неправомірної поведінки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Аналізуючи динаміку процесу виправлення засудженого ОСОБА_4 суд враховує, що більшу частину покарання його поведінка не була сумлінною, він тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, востаннє в грудні 2024 року, та з моменту останнього притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності минуло менше 8 місяців. Процес позитивних змін у особистості засудженого фактично розпочався з лютого 2025 року, коли він почав залучатись до робіт з благоустрою території установи виконання покарань (згідно довідки ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» від 12.08.2025 року №10/1-644. За цей період ОСОБА_4 двічі заохочувався.

Таким чином, позитивні зміни у поведінці ОСОБА_4 спостерігаються тільки протягом останніх 6 місяців відбуття покарання, тоді як у місцях несвободи він перебуває з травня 2023 року. Тож, зважаючи, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, суд вважає передчасним твердження засудженого ОСОБА_4 , що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_4 дійсно по прибуттю до ВК «Південноукраїнська виправна колонія №83» в лютому 2025 року став на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, повно та всебічно вивчивши відомості про особу засудженого, з огляду на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним корупційного злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд зробив висновок, що для досягнення мети призначеного покарання умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Суддя ОСОБА_1