Справа № 442/4792/25
Провадження № 1-кп/442/318/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Дрогобичі в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2025 за № 0000109, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого 28.10.2024 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, з урахуванням ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.10.2024, за ч. 1 ст. 309 КК України до 17 000 грн штрафу, 30.01.2025 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ч. 1 ст. 164, ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України до пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців та 17 000 грн штрафу, який виконувати самостійно, 03.04.2025 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за ст. 389-2, ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі та 17 000 грн штрафу, який виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи засудженим 30.01.2025 Дрогобицьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 рік 6 місяців, на шлях виправлення не став, а продовжує злісно ухилятися від сплати аліментів, а саме ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що згідно із рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2017 зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття, та відкритого виконавчого провадження № ВП56225987 щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини віком від 6 до 18 років в сумі 1 598 грн щомісячно за рішенням суду, будучи ознайомленим із його змістом, розуміючи про необхідність сплати аліментів на утримання дитини, в порушення вимог ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України та ст. ст. 8, 11 Закону України „Про охорону дитинства, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина, діючи умисно у період часу з 01.01.2025 по 31.05.2025 жодних дій, спрямованих на виконання рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2017 не здійснив, а накопичив заборгованість по аліментах на загальну суму 7 990 гривень, а саме, будучи дієздатним та працездатним, на роботу офіційно не влаштувався, заходів до пошуку роботи не вживав, на обліку у Дрогобицькій філії Львівського обласного центру зайнятості не перебував та не звертався, що свідчить про його бездіяльність, будь-якої допомоги на утримання дитини не надавав, внаслідок чого за період часу з 01.01.2025 по 31.05.2025 утворив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі в сумі 7 990 гривень, яка сукупно перевищує суми виплат за 5 місяців відповідних платежів внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дитини на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

Положеннями ч. 2 та 3 ст. 381 КПК України обумовлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Слід відзначити, що до обвинувального акту прокурором додано клопотання про його розгляд у спрощеному провадженні, з урахуванням тих обставин, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності. З огляду на наведене, відповідно до приписів ч. 1 ст. 302 КПК України прокурор просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта долучено письмову заяву ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , у якій ОСОБА_3 зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку він беззаперечно визнає, згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, та згідний з розглядом обвинувального акта за його відсутності у спрощеному порядку.

Також, у вказаній заяві, ОСОБА_3 зазначив, що йому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

До обвинувального акта додано письмову заяву неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 та законного представника потерпілого ОСОБА_4 , у якій вони зазначають, що не заперечують проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України.

З урахуванням наведеного та виконанням вимог КПК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому статтями 381 382 КПК України.

Відповідно до частини 2 статті 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно із приписами ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст.164 КК України, а саме: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), будучи раніше судимим за ч. 1 ст. 164 КК України.

Органом досудового розслідування установлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, установлені судом.

Обвинувачений ОСОБА_3 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони установлені у повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), особою раніше судимою за ч. 1 ст. 164 КК України.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є визнання вини.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

В обвинувальному акті в якості обтяжуючої обставини вказано вчинення кримінального правопорушення щодо малолітніх дітей.

Втім диспозиція ст. 164 КК України передбачає кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, а неповнолітньою у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, не може ще раз враховуватись при призначенні покарання як така, що його обтяжує.

Таким чином, посилаючись в обвинувальному акті як на обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення відносно малолітніх осіб, сторона обвинувачення в порушення вимог ч. 4 ст. 67 КК України не врахувала, що така ознака охоплюється диспозицією ст. 164 КК України, є обставиною, що впливає на його кваліфікацію, а тому суд не в змозі ще раз враховувати цю обставину при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

До такого ж висновку дійшов Апеляційний суд Львівської області в ухвалі від 07.11.2016 № 456/1850/16-к.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу положень статті 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 та є порушником військового обліку.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України, а саме у виді обмеження волі.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Згідно із ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України та призначено йому остаточне покарання, з врахуванням вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.01.2025, у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць та зі сплатою штрафу у розмірі 17 000 грн, який з врахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Слід враховувати, що правопорушення, передбачене ст. 164 КК, ухилення від сплати аліментів на утримання дітей є триваючим кримінальним правопорушенням із матеріальним складом.

У цьому провадженні злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, ОСОБА_3 вчинив в період з 31.01.2025 (після ухвалення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.01.2025, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України) по 31.05.2025, тобто інкримінований період триваючого злочину закінчився після ухвалення вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2025 за ст. 389-2 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив даний проступок під час відбуття покарання, суд приходить до висновку, що остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Беручи до уваги, що попереднє покарання, визначене у вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2025 у виді 1 року одного місяця позбавлення волі, а нове покарання у даному вироку призначено у виді обмеження волі, для потреб застосування ст. 71 КК України покарання у виді обмеження волі підлягає переведенню у позбавлення волі з урахуванням співвідношення, визначеного у п.п. „б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно якого одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

При цьому, остаточне покарання у такому випадку, визначене на підставі ст. 71 КК України, становить 1 рік 6 місяці позбавлення волі зі сплатою штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який з врахуванням ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вказане покращання, на переконання суду відповідає вимогам ч. 4 ст. 71 КК України, адже таке покарання є більшим від призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказане покарання на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового розслідування не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Керуючись статтями 100, 368 371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71, п.п. „б ч. 1 ст. 72 КК України до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.04.2025 та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання, призначене вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2024, у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1