Провадження №: 1-кп/752/960/25
У Х В А Л А

05.05.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у ході проведення відкритого судового засідання приміщенні суду у місті Києві у кримінальному провадженні № 0002696, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Голосіївським районним судом міста Києва здійснюється судовий розгляд зазначеного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - шахрайстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілій ( ОСОБА_6 ).

05.05.2025 прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, відповідно до якого послався на обґрунтованість висунутого обвинувачення, відповідно до якого ОСОБА_4 07.09.2023 шляхом обману вчинив заволодіння чужим майном, а саме: грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб у період дії воєнного стану, адже 07.09.2023 відповідно до відведеної йому ролі зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , піднявся на 9-й поверх та зайшов близько 14-ї години до квартири АДРЕСА_3 , де у присутності потерпілої за її мовчазної вказівки узяв належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США та 150 000,00 грн. При цьому потерпілій ОСОБА_6 попередньо у цей день о 12:01 зателефонувала невстановлена особа на міській номер та, відповідно до відведеної їй ролі, повідомила ОСОБА_6 що є лікарем, що доньку ОСОБА_6 у м. Мінську збив автомобіль, потрібно робити операцію, на яку потрібні гроші. Почувши цю інформацію, потерпіла поклала в коридорі на стільці при виході 1000,00 доларів США та 150 000,00 грн, які забрав ОСОБА_4 .

Також прокурор зазначив про ризики незаконного впливу на свідка, котра ще не допитана та зазначив, що з метою зміни показань свідка на свою користь обвинувачений може вдатися до доступних йому заходів, будучи не у слідчому ізолятора. Крім того в клопотанні йдеться про ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом уникнення викликів до суду, а також про обставини того, що ОСОБА_4 вже допускав неявку до суду без поважних причин, ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук.

Захисник заперечила проти клопотання прокурора, зазначила, що письмові документи сторони обвинувачення досліджені судом, допит потерпілої проведено, допит обвинуваченого проведено й з їх показань не вбачається наявності складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_4 . Захисник вбачала за можливе застосувати до обвинуваченого особисте зобов`язання та сказала, що ОСОБА_4 зараз точно вже не допускатиме безпідставної неявки до суду, зауважила, що її підзахисний лиш один раз пропустив судове засідання і був оголошений у розшук, а до цього постійно з`являвся.

Обвинувачений не висловився, а тому суд виходить з того, що ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

Проаналізувавши виступи прокурора і захисника, врахувавши стан розгляду кримінального провадження та вже постановлені у ньому судові рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується).

Виключення в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою наведені у ч. 2 ст. 183 КПК України, де вказується, що таких запобіжний не може бути застосований, захід окрім як:

1) до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

2) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

3) до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Матеріалами кримінальної справи № 752/21802/23 доводиться, що ОСОБА_4 переховувався від суду, на що прямо вказують наступні обставини.

- ОСОБА_4 тривалий час був обізнаний з тим, що у провадженні цього суду перебуває кримінальне провадження, де проти нього державною висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, адже отримував обвинувальний акт 16.10.2023, був присутній в судових засіданнях, складав розписку щодо повідомлення йому уповноваженим працівником суду дати, часу і місця проведення судового засідання у цьому кримінальному провадженні, тримався під вартою, був звільнений під особисте зобов`язання за ухвалою від 06.02.2024 у зв`язку зі змінами в законодавстві та відсутності процесуальних підстав станом на лютий 2024 року для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку зі звинуваченням за ч. 3 ст. 190 КК України, 18.01.2024 надавав показання в ході судового розгляду в суді;

- у подальшому обвинувачений востаннє був в суді у лютому 2024 року, після чого не з`являвся до суду, про поважність причин своєї неявки суд не повідомляв;

- у зв`язку з неявкою обвинуваченого розгляд справи неодноразово відкладався;

- 13.05.2024 та 10.07.2024 постановлювалися ухвали про примусовий привод обвинуваченого з урахуванням відомої суду адреси його реєстрації, можливого мешкання. Відповідальними особами Національної поліції за наслідками виконання судового рішення про привід обвинуваченого не видалося за можливе вручити йому повістку про виклик до суду та забезпечити його примусовий привід, адже за місцем мешкання ОСОБА_4 не був виявлений, його близькі не надали достовірних даних щодо місяця його перебування, встановити його місцеперебування не видалося за можливе.

За наведених обставин і передбачених законодавством підстав ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.10.2024 за клопотанням прокурора було надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу до Голосіївського районного суду міста Києва для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оголошено його розшук, судове провадження у справі № 752/21802/23 зупинено до розшуку обвинуваченого.

30.01.2025 ОСОБА_4 був затриманий у Одеській області та доставлений до суду.

За ухвалою від 31.01.2025 до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімуми для працездатних осіб.

Станом на 05.05.2025 розгляд кримінального провадження підлягає відкладенню за клопотанням прокурора для виклику свідка ОСОБА_7 , яка не змогла прибути до суду за станом здоров`я.

Розглянувши клопотання прокурора, суд вважає його обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на описане вище тривале ухилення обвинуваченого від суду, переховування від суду, а також з огляду на обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , його тяжкості та кваліфікацію, спричинену майнову шкоду.

Аналізуючи особу обвинуваченого, суд враховує, що останній не має власної родини, ніколи не був офіційно працевлаштований, що свідчить про відсутність емоційної прив`язки до м. Києва та доводить ризики подальшого переховування від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень задля забезпечення себе.

Крім того, значущим є обставини того, що ОСОБА_4 безпосередньо обізнаний з практичною реалізацією заходів, які застосовуються Державою, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень, перебував у місцях позбавлення волі.

З урахуванням періодичного перебування ОСОБА_4 з 2010 року у місцях позбавлення волі, суд виходить з того, що останній є непрацевлаштованим, не має пасивного легального джерела доходу, не має підтвердженого місця проживання в межах міста Києва і Київської області, а тому він видається таким, що не зможе себе забезпечити у законний спосіб у разі обрання щодо нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не прибуде до зали судового засідання у Голосіївському районному суді міста Києва.

З огляду на стадію кримінального провадження, ризики незаконного впливу на свідка, суд вважає високими, адже один свідок ще не допитаний.

Враховуючи зазначене та суттєву територіальну віддаленість місця реєстрації ОСОБА_4 (Одеська обл. м. Ананіїв) від місця розташування Голосіївського районного суду міста Києва, застосування відносно нього домашнього арешту за місцем реєстрації видається недієвим і недоцільним.

У той же час можливість застосування відносно обвинуваченого особистої поруки не вбачається, оскільки жодних заяв з цього приводу до суду не надходило.

Посилання захисниці на доцільність застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання відхиляються судом, оскільки ОСОБА_4 є таким, порушив особисте зобов`язання, а твердження захисниці про те, що обвинувачений лише одного разу не з`явився до суду, є такими, що не відповідають дійсності.

За наведених обставин суд вважає за належне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_4 під вартою строком на 60 днів, адже на переконання суду менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та не забезпечать його належну процесуальну поведінку, адже ці обов`язки він попередньо не виконував.

Оскільки розмір застави для обвинуваченому був визначений в ухвалі від 31.01.2025, а наразі судом розглядається питання про продовження строку дії наявного запобіжного заходу, питання про визначення розміру застави не потребує нового вирішення.

При цьому, суд покликається на усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У кримінальному провадженні, яке розглядається, подальше тримання обвинуваченого під вартою видається цілком виправданим заходом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 182, 177, 331, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Клопотання прокурора задовольнити.

2.Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів по 16.05.2025 включно з можливістю внесення застави, що становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень у порядку та розмірі, визначеному в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 03.07.2025 у справі № 752/21802/23 про застосування запобіжного заходу.

3.Відлік строку запобіжного заходу рахувати з 05.05.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1