Справа№ 2018/8463/2012
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підсудного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальної справи відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не судимого, працюючого оцінювачем на Універсальній біржі «Україна», зареєстрованого та мешкаючого: АДРЕСА_1 ,

підсудного за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується згідно постанови про зміну обвинувачення в суді від 05 травня 2025 року у скоєні злочинів, передбачених ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України.

Так, згідно постанови про зміну обвинувачення в суді, ОСОБА_6 , згідно з наказом № 3 від 11.08.2000 року президента Універсальної біржі «Україна», прийнятий на роботу на посаду експерта-оцінювача, згідно наказу № 88 від 27.10.2004 року прийнятий за сумісництвом оцінювачем відділу експертної оцінки з 01.11.2004 року.

15.08.2005 року для визначення вартості домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулася до Універсальної біржі «Україна», яка діяла як суб`єкт оціночної діяльності на підставі сертифіката №370/05 від 10.06.2005 року, виданого Фондом Державного майна України, та замовила «Звіт про оцінку вартості житлового будинку з надвірними спорудами».

Експерт-оцінювач ОСОБА_6 , у порушення вимог ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених Постановою КМУ №1440 від 10.09.2003, діючи в інтересах ОСОБА_8 , безпідставно завищив вартість домоволодіння, належного ОСОБА_7 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , для чого у звіті від 16.08.2005 використав опис будинку, який по кількості поверхів, благоустрою та технічному оснащенню перевершує будинок, що належить ОСОБА_7 .

Таким чином, експертом-оцінювачем Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_6 вартість будинку №67 по вул. Молодіжна у с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області визначено у 59 500 гривень.

Проте, відповідно до інформаційно-аналітичного висновку ДП «Східноукраїнського центру» станом на серпень 2005 року середня ринкова вартість аналогічного будинку у с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області складала 18 000 гривень.

Крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи № 8657 від 25.12.2015 року, проведеної Харківським НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. Н.С. Бокаріуса, визначено, що звіт про оцінку вартості будинку №67 по вул. Молодіжна у с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області, складений 16.08.2005 експертом-оцінювачем Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_6 , не повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки майна, що вплинуло на достовірність оцінки такого майна.

При цьому, того ж дня 16.08.2005 ОСОБА_8 , з метою доведення свого наміру отримання кредиту, надала в АКБ «Базис» зазначений «Звіт про оцінку вартості житлового будинку» від 16.08.2005 із завідомо неправдивими даними та з урахуванням його висновку, уклала в АКБ «Базис» кредитний договір №68/05-спж від 19.08.2005 року, за яким отримала грошові кошти у сумі 8000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 40400 гривень, якими розпорядилася на свій розсуд та які надалі не повернула та станом на 21.08.2008 року має заборгованість перед банком у сумі 35193 гривень 76 копійок.

Таким чином, експертом-оцінювачем ОСОБА_6 внесено завідомо недостовірні відомості до звіту від 16.08.2005 «Про оцінку вартості житлового будинку з надвірними спорудами» об`єкту оцінки, розташованого в Харківській області, Великобурлуцькому районі, с. Нова Олександрівка по вул. Молодіжна, буд. 67, який був засвідчений президентом Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_9 і виданий від імені Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_10 для надання останньою в АКБ «Базис», з метою отримання банківського кредиту.

Дїї ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 358 КК України - підроблення документа, що видається організацією, і надає право, з метою використання його іншою особою.

Крім того, 10.11.2005 для визначення вартості домоволодіння № 65 по вул. Молодіжна у с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_8 повторно звернулася до Універсальної біржі «Україна», яка діяла як суб`єкт оціночної діяльності на підставі сертифіката № 370/05 від 10.06.2005 року, виданого Фондом Державного майна України, та замовила «Звіт про оцінку вартості житлового будинку з надвірними спорудами».

Експерт-оцінювач Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_6 , в порушення вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених Постановою КМУ №1440 від 10.09.2003, діючи в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , безпідставно завищив вартість домоволодіння, що належить ОСОБА_8 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , для чого у звіті від 10.11.2005 використовував опис будинку, який по кількості поверхів, благоустрою та технічному оснащенню перевершує будинок, що належить ОСОБА_8 .

Таким чином, експертом-оцінювачем Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_6 вартість будинку № 65 по вул. Молодіжна у с. Нова Олександрівна Великобурлуцького району Харківської області визначено у 61 200 гривень.

Проте, відповідно до висновку Української Універсальної біржі від 10.07.2008 ринкова вартість будинку № 65 по вул. Молодіжна в с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області складала 38 770 гривень.

Крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи №8657 від 25.12.2015 року, проведеної Харківським НДІ судових експертиз ім. Заел. проф. Н.С. Бокаріуса, визначено, що звіт про оцінку вартості будинку №65 по вул. Молодіжна у с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області, складений 10.11.2005 експертом-оцінювачем Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_6 , не повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки майна, що вплинуло на достовірність оцінки такого майна.

22.11.2005 ОСОБА_11 з метою доведення свого наміру отримання кредиту, надала в АКБ «Базис» зазначений «Звіт про оцінку вартості житлового будинку» від 10.11.2005 із завідомо неправдивими даними та з урахуванням його висновку, уклала в АКБ «Базис» кредитний договір №107/05-спж від 22.11.2005 року, за яким отримала грошові кошти у сумі 30 000 гривень, якими розпорядилася на свій розсуд та які надалі не повернула та станом на 21.08.2008 року має заборгованість перед банком у сумі 22107 гривень.

Таким чином, експертом оцінювачем Універсальної біржі «Україна» ОСОБА_6 внесено завідомо недостовірні відомості до звіту від 10.11.2005 «Про оцінку вартості житлового будинку з надвірними спорудами» об`єкту оцінки, розташованого в Харківській області, Великобурлуцькому районі, с. Нова Олександрівка по вул. Молодіжна, буд. 65.

Дїї ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 358 КК України - підроблення документа, що видається організацією, і надає право, з метою використання його іншою особою, вчинене повторно.

Підсудним ОСОБА_6 під час усього розгляду кримінальної справи з 2008 року провини у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнається.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_6 , в тому числі після зміни обвинувачення в суді, винним себе не визнав та пояснив, що винним себе за ст. 358 КК України не визнає, оскільки немає доказів його провини, умислу також немає, і докази, які містяться в матеріалах справи здобуті в порушення процесуального порядку їх збирання, їх зміст не відображає дослідження фактичних даних і обставин конкретної справи, а тому вони не підлягають використанню і оцінці на підтвердження суспільно небезпечного діяння.

В судовому засіданні досліджені докази, які сторона обвинувачення поклала в основу обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК УКраїни, об`єм та порядок дослідження яких встановлено згідно наданого прокурором до суду опису доказів, які підлягають дослідженню, а саме:

Постанова прокурора Київського району м. Харкова про реєстрацію кримінальної справи від 05 червня 2008 року, за ч.1 ст. 366 КК України.

Рапорт помічника прокурора Київського району м. Харкова про виявлене кримінальне правопорушення;

Постанова старшого помічника прокурора Київського району м. Харкова від 18.08.2008 року про реєстрацію кримінальної справи за окремим епізодом за ч.3 ст. 190 КК України та об`єднані до кримінальної справи;

Постанова старшого помічника прокурора Київського району м. Харкова від 04.09.2008 року про початок кримінального переслідування відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КК УКраїни;

Відповідь АКБ «Базис» від 24.04.2008 на запит слідчого з додатками до відповіді (звернення, заявка на отримання кредиту, кредитний договір №68/05-СПЖ від 19.08.2005, графік, іпотечний договір, пояснення ОСОБА_7 ).

Звіт оцінщика УБ «Україна» ОСОБА_6 станом на 16.08.2005 року про оцінку вартості житлового будинку АДРЕСА_2 , де вказано, що ринкова вартість об*єкта оцінки складає 59500 грн. (без НДС).

Копія свідоцтва про право власності за ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_2 від 12.07.2005 року.

Копія витягу про реєстрацію права власності від 15.08.2005 року;

Копія технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 , виготовлений 25.3.1992 року, з експлікацією, схемою, фото.

Копія сертифіката ОСОБА_6 професійної підготовки для самостійного проведення експертного дослідження від 30.09.2000 року, копія сертифікату № 3710/05 суб*єкта оціночної діяльності від 10.06.2005 року зі строком дії до 10.06.2008 року.

Розрахунок суми загальної заборгованості по кредитному договору від 19.08.2005 року ОСОБА_8 станом на 15.05.2008 року.

Постанова КМУ № 1440 від 10.09.2003 року «Про затвердження національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Інформатично - аналітичний висновок щодо вартості жилої нерухомості від 29.05.2008 року, в якому зазначено, що на запит прокурора від 28.05.2008 року повідомляють, що ринкова вартість жилої нерухомості загальною площею 72,1 кв.м., розташованої в Харківській області Великобурлуцького району с. Ново Олександрівка на серпень 2005 року знаходилась в діапазоні 1442 -5695 доларів США, що по курсу НБУ складало 7282-28764 грн., середня ринкова вартість складала в даному випадку орієнтовно 18000 грн.

Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ДП «Східно-український центр експертиз» від 15.06.2007 року.

Акт огляду від 03.06.2008 року, складений за вказівкою прокурора Київського району м. Харкова нач. відділення податкової міліції, з фототаблицею, домоволодіння АДРЕСА_2 .

Статут Універсальної біржі «Україна» від 15.05.2006 року.

Протокол зібрання членів-засновників Універсальної біржі «Україна» від 22.10.2004 року.

Копія наказу Універсальної біржі «Україна» № 13 від 11.08.2000 року про прийняття на роботу ОСОБА_6 на посаду експерта-оцінщика.

Посадова інструкція експерта оцінщика Універсальної біржі «Україна» станом на 2001 рік.

Наказ Універсальної біржі «Україна» від 30.07.2008 року про надання відпустки ОСОБА_6 .

Протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 10.07.2008 року, оголошеного в судовому засідання та який був допитаний під час досудового розслідування та пояснював, що живе в АДРЕСА_2 , і його дружина, уродженець села, де також народилася ОСОБА_13 . В 2004-2005 роках ОСОБА_8 приїхала до них в село і придбала будинок поруч із ними вздовж АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 організувала магазин у зазначеному будинку і запропонувала дружині працювати там як продавець, на що дружина погодилась. Близько червня 2005 року ОСОБА_8 попросила отримати банківську позику і пояснила, що для отримання позики їй потрібно надати у вигляді передачі житлової будівлі як заставу, але її будинок, розташований у іншому селі і знаходиться за іншою гарантією. ОСОБА_8 попросила передати їх будинок, розташований у АДРЕСА_2 під заставу, запевнила його, що вона вчасно сплатить позику, і причин для хвилювання немає. Довіряючи ОСОБА_8 , він та його дружина погодилися на цю пропозицію. Після цього ОСОБА_8 .Я розпочала оформлювати документи, необхідні для отримання позики, включаючи документи щодо будинку. Він їй надав документи на будинок, нікуди не ходив. У процесі оформлення документів він сказав ОСОБА_14 , що не можливо отримати велику позику, оскільки їх будинок є невеликим, перебуває в незадовільному технічному стані. ОСОБА_8 сказала, що до документів на його будинок прикріпить фотографії свого великого будинку в іншому селі і тим самим збільшить вартість будинку. Крім того, ОСОБА_8 повідомила, що ніхто двічі не буде перевіряти цю обставину, оскільки вона домовилась з людьми, які займаються виконанням необхідних документів та роблять оцінку. 19.08.2005 разом з ОСОБА_8 вони прибули до Харкова, щоб укладати договір про позику та угоду про заставу. Контракти були укладені в банку АКБ «Базис». У якому саме відділі він не пам`ятає, оскільки погано орієнтований в місті. Банк розробив угоду про заставу на його будинок. Він не читав цієї угоди, оскільки довіряв ОСОБА_8 і вважав, що вона зробить усе правильно. Підписавши договір та інші документи, він чекав ОСОБА_8 поки вона отримує гроші, після чого вони повернулися в село. За словами ОСОБА_8 їй потрібні гроші, щоб розробити свій магазин. У 2007 році ОСОБА_8 перестала носити товари до магазину, і трохи пізніше вона повністю зупинила його діяльність і більше не з`являлася в їхньому селі. В березні 2008 року він отримав повідомлення від банку, що ОСОБА_14 має заборгованість в розмірі 50000 гр. Для того, щоб розібратися, що сталося, він приїхав до банку, де працівники показали йому документи для оцінки його будинку, з яких він побачив, що ОСОБА_14 дійсно надала фотографії її будинку замість його будинку. Підтвердженням цього є той факт, що його будинок є одноповерховий, а не двоповерховий, як зазначено у звіті; він не має каміна та сходів на другому поверсі, як зазначено у звіті, ситуація в будинку зовсім інша, вартість його будинку, зазначена у звіті у розмірі 59 900 гр. Зазначає, що цього не може бути, оскільки вартість будинку, подібного до нього на той час, і до цього часу була максимум 5000 грн., і ніколи не було таких високих цін, як зазначено у звіті в селі. Крім того, він стверджує, що оцінювачі біржи «Україна» у його будинку і на дворі ніколи не були, вони ніколи до нього не приходили, ОСОБА_6 не знає.

Розрахунок суми загальної заборгованості по кредитному договору від 19.08.2005 року ОСОБА_8 станом на 21.08.2008 року.

Довідка з АКБ «Базис» про курс національної валюти станом на 18.08.2005;

Посадова інструкція начальника кредитування фізичних осіб департаменту кредитних операцій АКБ «Базис.

Протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 02.09.2008 року, оголошеного в судовому засіданні, допитаного під час досудового розслідування, який пояснив, що в 2005 році він працював на посаді керівника департаменту кредитних осіб АКБ «Базис». Його обов`язок включав збір пакету документів, який був необхідний для розгляду в кредитному комітеті та подальшу підтримку цієї позики ОСОБА_14 . Вона надала пакет документів, які були подані до кредитного комітету. Кредитний комітет розглянув питання про можливість видачі позики та була видана позика. Розглядом пакету документів займався ОСОБА_16 , під час підписання кредитного договору в 2005 році він був присутній. Щодо перевірки даних, наданих для оформлення кредиту та виїзду на місце пояснював, що всі документи вони передавали у службу безпеки, яка вивчала документи і якщо питань не виникало, то на місце знаходження заставленого майна ніхто не виїзджав. Бірюковою до пакету документів надавався звіт оцінки майна гаранта ОСОБА_17 , а тому на місце ніхто не виїзджав. Служба безпеки банки вивчивши документи не знайшла відомостей, які б перешкоджали до видачі кредиту і тому було прийнято рішення про видачу кредиту. Він звільнився з банку в квітні 2008 року, а в березні 2008 року служба безпеки банку йому повідомила, що у ОСОБА_8 є просрочка по кредиту і з*ясовано, що заставне майно не відповідає даним, яке вказано в звіті оцінки майна.

Протоколом огляду місця події з фототаблицею від 10.09.2008 року, під час якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_4 .

Протоколом огляду місця події з фототаблицею від 10.09.2008 року, під час якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_5 .

Постанова судді Київського району м. Харкова від 17.09.2007 року про проведення виїмки в АКБ «Базис» документів до кредитного договору № 68-05-СПЖ від 19.08.2005;

Протокол від 18.09.2008 року виїмки відповідних документів;

Заява ОСОБА_8 від 16.08.2005 року до АКБ «Базис» на отримання кредиту; Кредитний договір № 68/05-СПЖ, укладений між АКБ «Базис» та ОСОБА_8 .

Витяг про реєстрацію право власності на нерухоме майно- домоволодіння АДРЕСА_2

Витяг з реєстру прав власності на нерухому майно;

Технічний паспорт на будинок від 20.08.2005 року на будинок АДРЕСА_2 .

Звіт оцінщика УБ «Україна» ОСОБА_6 станом на 16.08.2005 року про оцінку вартості житлового будинку АДРЕСА_2 , де вказано, що ринкова вартість об*єкта оцінки складає 59500 грн. (без НДС).

Копія свідоцтва про право власності за ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_2 від 12.07.2005 року.

Копія витягу про реєстрацію права власності від 15.08.2005 року;

Копія технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 , виготовлений 25.3.1992 року, з експлікацією, схемою, фото.

Копія сертифіката ОСОБА_6 професійної підготовки для самостійного проведення експертного дослідження від 30.09.2000 року, копія сертифікату № 3710/05 суб*єкта оціночної діяльності від 10.06.2005 року зі строком дії до 10.06.2008 року.

Протокол огляду предметів від 18.09.2008 року.

Постанова старшого помічника прокурора Київського району м. Харкова від 18.09.2008 року про визнання документів по кредитному договору на ім*я ОСОБА_8 речовими доказами.

Постанова старшого слідчого прокуратури Київського району від 10.09.2008 року про реєстрацію кримінальної справи відносно службових соіб Універсальної біржи «Україна» за ч.1 ст. 366 КК України та у відношенні СПФО ОСОБА_11 за ч.1 ст. 222 КК України.

Рапорт старшого слідчого прокуратури Київського району від 10.10.2008 року про виявлене кримінальне правопорушення

Постанова старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова від 10.10.2008 року про об`єднання кримінальних справ в одне провадження;

Матеріали проведення дослідчої перевірки, в тому числі:

звернення керівництва АКБ «Базис» від 29.09.2008 року про вчинення кримінального правопорушення,

заявка ОСОБА_11 14.11.2005 року на отримання кредиту,

кредитний договір № 107/05-СПЖ від 22.11.2005 року, укладений між АКБ «Базис» та ОСОБА_11 ;

іпотечний договір від 22.11.2005 року,

звіт оцінщика Універсальної біржи «Україна» станом на 10.11.2005 року про оцінку вартості житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (ринкова вартість 61200 грн.),

правовстановлюючі документи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

-технічний паспорт від 05.09.2005 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Сертифікат суб*єкта оціночної діяльності №3710/05 від 10.06.2005 року Універсальна біржа «Україна».

Звіт Української Універсальної біржи від 10.07.2008 року з оцінки майна - житлового будинку літ. А-1 загальною загальною площею 78,1 кв.м. з надвірними будівлями, що належить ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 .

Розрахунок заборгованості ОСОБА_11 за кредитним договором від 22.11.2005 року станом на 8.10.2008 року.

Пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 прокурору Київського району м. Харкова під час досудового розслідування.

Протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 03.11.2008 року, оголошених в судовому засіданні, який пояснював, що в 2005 році працював начальником відділу кредитування в АКБ «Базис». У відділі банку є кредитний договір №68/05 СПЖ від 19.08.2005 року, укладений з ОСОБА_8 в сумі 8000 доларів США, вона має заборгованість більш 30000 грн. Заставою виступило домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_17 . Згідно оцінки Універсальної біржи «Україна» вартість даного майна становить 59500 грн. На той момент збором документів займався ОСОБА_15 . В 2007 році у зв*язку з наявністю заборгованості був викликаний ОСОБА_17 , який пояснив, що ОСОБА_8 , повинна була погашати кредит і вартість його будинку є меншою. Також, виконавчою службою було здійснено виїзд на місце та було з*ясовано, що опис будинку не відповідає дійсності. Борг по кредиту є непогашеним. В серпні 2005 року виїзд представників Банку за місцем заставного майна не здійснювався. Виїзд в с. Ново Олександрівку був в листопаді 2005 року для того, щоб перевірити бізнес ОСОБА_8 , тобто магазин, і з*ясувалось, що дійсно магазин працює і вона є платоспроможною. Будинок за АДРЕСА_2 він не оглядав.

Протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 06.11.2008 року, оголошений в судовому засіданні, яка пояснювала, що з 2004 року працювала в АКБ «Базис». В серпні 2005 року вона була у відпустці і тому кредит ОСОБА_8 нею не проводився. При ній проводилась видача кредиту ОСОБА_11 приблизно 30000 грн., на місце заставного майна в с. Новоолександрівка вона не виїзджала, чи складався акт заставного майна не пам*ятає, після надання для огляду акту повідомила, що дійсно на акті стоїть її підпис. Калашник також за місцем заставного майна не виїзджав, і чому на акті стоїть підпис ОСОБА_14 їй не відомо. Даний акт складається в 2 екземплярах, 1 екземпляр повинен бути в Банку, однак при перевірці його в Банку не було виявлено.

Протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 10.11.2008 року, оголошений в судовому засіданні та який пояснював, що він працює в АКБ «Базис» водієм з 2002 року і в 2005 році він з працівниками банку виїзджав в с. Н.Олександрівка та с. Плоске, які оглядали майно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , спілкувались з ними.

Протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 07.11.2008 року, оголошений в судовому засіданні, який пояснював, що в 2005 році він працював в АКБ «Базис» юристом і займався до 2008 року тільки юридичними особами. В 2005 році для перевірки заставного майна фізичних осіб він не виїзджав, акти перевірки заставного майна не складав.

Протокол виїмки від 17.11.2008 року акту перевірки наявності та умов зберігання заставного майна по договору від 19.08.2005 року.

Акт перевірки від 21.11.2005 року наявності та умов зберігання заставного майна по договору від 19.08.2005 року

Постанова старшого слідчого прокуратури Київського району м. Харкова від 17.11.2008 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 366 КК України.

Протокол додаткового допиту обвинуваченого ОСОБА_6 від 17.11.2008 року, який під час допиту заперечував свою провину за ч.1 ст. 366 КК України.

Враховуючи ті обставини, що розгляд даної справи відбувається за нормами КПК України, 1960 року, суд при прийнятті рішення за даної кримінальною справою керується вимогами КПК України 1960 року.

Також, суд наголошує, що у зв*язку з відсутністю свідків протягом тривалого часу в судовому засідання та не забезпечення їх прокурором для допиту в судовому засіданні, показання свідків, допитаних під час досудового розслідування були оголошені в судовому засіданні згідно вимог ст. 306 КПК України 1960 року.

Так, згідно ст. 16-1 КПК України розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності. При розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і вирішення справи не можуть покладатися на один і той же орган чи на одну і ту ж особу. Прокурор, підсудний, його захисник чи законний представник, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та їх представники беруть участь у судовому засіданні як сторони і користуються рівними правами та свободою у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність. Суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого. Забороняється домагатись показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних заходів.

Відповідно до вимог ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а

також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Згідно ст.ст. 65-66 КПК України доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.

Докази можуть бути подані підозрюваним, обвинуваченим, його захисником, обвинувачем, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем і їх представниками, а також будь-якими громадянами, підприємствами, установами і організаціями. Докази можуть бути одержані при виконанні запиту (доручення) про міжнародну правову допомогу на території іноземної держави, а також у порядку перейняття кримінального переслідування чи в ході діяльності міжнародної слідчої групи.

Відповідно до вимог ст. 67 КПК України суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року (справа № 1-31/2011) положення статті 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України № 2135-XII від 18.02.1992 року «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Отже, згідно вказаного рішення Конституційного Суду України, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Капо проти Бельгії» від 13 січня 2005 року зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

У п.146 справи «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 року зазначив, що основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст.62 Конституції України, яка визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це собою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами. Для визнання доказів такими, що отримані незаконним шляхом, достатньо будь-якого одного із зазначених порушень їх отримання.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина" (пункт 4) звертається увага судів на те, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевірити, чи були докази, якими органи попереднього слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

У справі «Яременко проти України», від 12.06.2008 (п.74), Європейський Суд з прав людини звернув увагу на те, що складовою справедливого судового розгляду є врахування якості доказів і, зокрема, того чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується і навпаки збільшується, коли характер доказів не є вагомим, вони не є достовірними та точними.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі №1-31/2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення ч.3 ст.62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватись як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо "поза розумним сумнівом" є підставою для виправдувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла, тощо.

Ці висновки ЄСПЛ повністю узгоджуються з законодавством України, яке передбачає, що збирання, перевірка та оцінка доказів можливі лише в порядку, та у спосіб, передбачений законом.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину "поза розумним сумнівом" розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 року у справі "Рудяк проти України", згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення "поза розумним сумнівом" (п.282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини"). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно обвинувального висновку, затвердженого прокурором 03.03.2009 року та в подальшому під час зміни обвинувачення в суді 05.05.2025 року, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 358 КК України, а саме за фабулою, що «експертом-оцінювачем ОСОБА_6 внесено завідомо недостовірні відомості до звіту від 16.08.2005 «Про оцінку вартості житлового будинку з надвірними спорудами» об`єкту оцінки, розташованого в АДРЕСА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , а саме безпідставно завищив вартість домоволодіння, належного ОСОБА_7 , визначивши вартість будинку у 59 500 гривень, для чого у звіті від 16.08.2005 використав опис будинку, який по кількості поверхів, благоустрою та технічному оснащенню перевершує будинок, що належить ОСОБА_7 , та який ОСОБА_10 надала в АКБ «Базис», з метою отримання банківського кредиту.

Крім того, згідно постанови про зміну обвинувачення в суді, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 358 КК УКраїни, а саме за фабулою, що «експертом-оцінювачем ОСОБА_6 повторно внесено завідомо недостовірні відомості до звіту від 10.11.2005 «Про оцінку вартості житлового будинку з надвірними спорудами» об`єкту оцінки, розташованого в АДРЕСА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , а саме безпідставно завищив вартість домоволодіння, належного ОСОБА_8 , визначивши вартість будинку у 61200 гривень, для чого у звіті від 10.11.2005 використав опис будинку, який по кількості поверхів, благоустрою та технічному оснащенню перевершує будинок, що належить ОСОБА_8 , та який ОСОБА_11 надала в АКБ «Базис», з метою отримання банківського кредиту.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій підсудного ОСОБА_6 за ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України та надаючи оцінку всім представленим доказам сторони обвинувачення, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог КК України суспільна небезпечність злочину за ст. 358 КК України визначається тим, що його вчинення не тільки порушує діяльність органів державної влади, органів самоврядування, підприємств, установ, організацій, але й може завдати істотної шкоди правам і законним інтересам фізичних та юридичних осіб, сприяє вчиненню інших більш тяжких злочинів.

Підроблення документа це: а) повне виготовлення фальшивого документа, схожого на справжній (відтворення як матеріальної форми, так і змісту носія інформації); б) внесення у справжній з точку зору форми документ неправдивих відомостей; в) зміна змісту або характеру документа шляхом механічних маніпуляцій (дописування, підтирання, підчистка, витравлення тексту тощо); г) підроблення відбитків штампа, печатки як необхідного реквізиту документа.

Суб*єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом і спеціальною метою використання підробленого документа.

Відповідно до п.8 Розділу ІХ Перехідних положень КПК України (в редакції від 13.04.2012 року), допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Відповідно до ч.2 ст.97 КПК України (в редакції 1960 року), по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов`язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу; відмовити в порушенні кримінальної справи; або направити заяву чи повідомлення за належністю.

Згідно ч.2 ст.95 КПК України в редакції 1960 року, письмова заява повинна бути підписана особою, від якої вона подається. До порушення справи слід пересвідчитися в особі заявника, попередити її про відповідальність за неправдивий донос і відібрати від нього відповідну підписку.

Як вбачається з наданих матеріалів кримінальної справи прокурором, підставою дослідної перевірки стали заяви голови Правління АКБ «Базис» про надання правової оцінки діям ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , однак суд зазначає, що дані заяви не відповідають вимогам ст.95 КПК України (1960 року), оскільки не вказана посадова особа, яка відібрала заяви, не складено відповідного протоколу, заявник не був попереджений про кримінальну відповідальність за неправдивий донос.

Статтею 97 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що заяви або повідомлення про злочин до порушення справи перевіряються прокурором, слідчим або органом дізнання виключно шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні проголошено, що "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 05 червня 2008 року була порушена кримінальна справа за фактом службового підроблення посадовими особами Універсальна біржа «Україна» за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

В якості доказів сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_6 підроблення документу звітів від 16.08.2005 року та від 10.11.2005 року (а саме безпідставне завищення вартості домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , визначивши вартість будинку у 59500 грн. та домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , визначивши вартість будинку у 61200 гривень, для чого у звітах використав опис будинку, який по кількості поверхів, благоустрою та технічному оснащенню не відповідає дійсності ), надано перелік доказів прокурором, які необхідно дослідити в судовому засіданні на підтвердження обвинувачення за ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК України.

Судом досліджені всі докази сторони обвинувачення та приходжу до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження завищення вартості будинків прокурором під час розгляду справи не надано.

Так, як зазначено колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 02.10.2014 року під час розгляду вироку від 20.05.2013 року в касаційному порядку: «На підтвердження наявності в діях ОСОБА_23 суспільно небезпечного діяння, суди першої та апеляційної інстанцій послалися на інформаційно-аналітичний висновок ДП Східно-Українського центру експертиз від 29 травня 2008 року та звіт з оцінки майна Української Універсальної біржі від 10 липня 2008 року. Однак, вказані документи не можуть розцінюватися колегією суддів джерелом доказів та підтверджувати протиправність дій засудженого за викладених у вироку та ухвалі обставин. Зокрема, як слідує з матеріалів справи, інформаційно-аналітичний висновок ДП Східно-Українського центру експертиз від 29 травня 2008 року здобутий на підставі запиту прокурора від 28 травня 2008 року до порушення 5 червня 2008 року кримінальної справи, а його зміст має консультаційний характер, оскільки не містить в собі досліджень матеріалів конкретної справи з належним обґрунтуванням. Тоді як, звіт з оцінки майна Української Універсальної біржі від 10 липня 2008 року проведений на замовлення ВДВС ТУЮ у Харківській області, а оцінка будинку №65, розташованого по вул. Молодіжна в с. Нова Олександрівка Великобурлуцького району Харківської області, здійснювалася станом на 8 липня 2008 року, тоді як ОСОБА_24 інкриміновано підробку звіту про його оцінку шляхом завищення його вартості та використання перевершеного його опису в 2005 році. Таким чином, вказані докази здобуті в порушення процесуального порядку їх збирання, їх зміст не відображає дослідження фактичних даних і обставин конкретної справи, а тому вони не підлягали використанню і оцінці на підтвердження суспільно небезпечного діяння».

Суд погоджується з даними висновками суду касаційної інстанції та зазначаю, що належних та допустимих доказів на підтвердження підроблення документів за епізодами від 16.08.2005 року та від 10.11.2005 року (складання звітів) шляхом завищення вартості домоволодінь ( розташованого в АДРЕСА_2 - вартість 59500 грн. та розташованого в Харківській області, Великобурлуцькому районі, с. Нова Олександрівка по вул. Молодіжна, буд. 65 вартість 61200 грн.) прокурором під час розгляду справи не надано, оскільки вищезазначені висновки отримані з порушенням КПК України та не є такими, що підтверджують обставини, викладені в обвинуваченні.

Також, суд зазначає, що висновок судової оціночно -будівельної експертизи № 8657, проведеної на підставі ухвали суду судовим експертом ХНІДСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса 25.12.2015 року не підтверджує факт завищення вартості домоволодінь або факт підроблення документа (звітів) оцінки майна, складених оцінщиком ОСОБА_6 , оскільки за висновком даної експертизи було лише визначено, що звіти від 10.11.2005 року та від 16.08.2005 року не повною мірою відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і мають значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але можуть використовуватися з метою, визначеною у звітах, після виправлення зазначених недоліків. Виходячи з того, що кваліфікаційних документів, що повинні додаватись до звітів, в повному обсязі не вистачає, встановити чи є звіти професійними не уявляється можливим.

А посилання у зміненому обвинуваченні лише на те, що оцінщиком ОСОБА_6 у звітах внесені відомості щодо описів будинків, які по кількості поверхів, благоустрою та технічному оснащенню не відповідають дійсності без підтвердження належними та допустимими доказами щодо завищення вартості будинків суд не може прийняти як доказ суспільно-небезпечного діяння з правовою кваліфікацією за ст. 358 КК України.

Крім того, як встановлено судом, у звітах оцінщиком ОСОБА_25 вказані всі основні технічні характеристики домоволодінь (площа будинку, кількість кімнат, площа земельної ділянки, надвірні споруди, основні конструктивні елементи), які, відповідають правовстановлюючим документам та технічним паспортам, які містяться в матеріалах справи.

Також, судом надана оцінка всім іншим доказам сторони обвинувачення та зазначаю, що показання свідків, оголошених під час судового розгляду та які вони надавали під час досудового розслідування не підтверджують факт умисного підроблення саме підсудним ОСОБА_6 звітів оцінки заставного майна від 16.08.2005 року та від 10.11.2005 року, та суд зазначає, що дані свідки лише розказували та роз*яснювали процедуру отримання кредиту в АКБ «Базис» ОСОБА_26 , а покази ОСОБА_27 можуть підтвердити лише домовленість Бірюкової щодо оформлення кредиту та оформлення нею документів самостійно для подачі їх до Банку.

Крім того, надані прокурором протоколи огляду місця події свідчать лише про те, що огляд домоволодінь АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 проводився лише із зовнішнього боку домоволодінь, без проникнення всередину будинків, що також не може підтверджувати обставини, викладені у звітах щодо підроблення опису будинків та встановити наявність чи відсутність будь-яких конструктивних елементів усередині зазначених вище будинків.

Суд також зазначає, що звіти про оцінку вартості житлових будинків з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 мають консультаційний характер, вони не засвідчують певну вартість (про що зазначено на сторінках 5 звітів у пункті 1.1) та не породжують наслідки правового значення, а надання даних звітів до Банку не було обов*язковою умовою для надання кредиту, а могло бути перевіреним в будь-який момент службою безпеки Банку, про що і підтверджують допитані свідки працівники Банку.

Також, надаючи оцінку наявності чи відсутності прямого умислу та мотиву в діях ОСОБА_6 за ознаками ст. 358 КК України суд приходить до висновку, що у матеріалах кримінальної справи відсутні докази, які б підтверджували навмисне внесення ОСОБА_28 до звітів про оцінку домоволодіння громадянина ОСОБА_29 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та домоволодіння громадянки ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 свідомо неправдивих відомостей та мотив, який вказаний у обвинувачення ( в інтересах ОСОБА_14 та ОСОБА_30 ) взагалі не підтверджений.

При цьому, суд враховує, що кримінальні справи відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 були закриті за їх клопотаннями згідно ст. 49 КК України (а.с. 143-144 т.3), без встановлення судом їх провини за ч.3 ст. 358 КК України.

Згідно усталеної судової практики, послідовно відображеної в постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові від 13.01.2021 року (справа №243/1578/17), положення кримінального процесуального законодавства України не вказують на те, що у разі не підтвердження за результатами судового розгляду висунутого особі обвинувачення, сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

В уже зазначеній вище постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 29.03.2021 року по справі №554/5090/16-к, визначено, що «функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у використанні тлумачення законів для реалізації завдань, покладених на них. Застосування різних способів і методів тлумачення кримінального закону дозволяє одержувати різні відповіді на питання про визначення ознак особи, уповноваженої на виконання функцій держави, проте здійснюючи de lege lata тлумачення, необхідно виходити з узвичаєного імперативу конституційного походження «усі сумніви на користь особи, діяння якої кваліфікуються».

Відповідно до ч. Ст. 275 КПК України судовий розгляд проводиться лише відносно підсудних і тільки в межах пред*явленого їм обвинувачення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачене у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio proreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 323 КПК України вказує, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог КПК України. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» № 10590/83 від 6 грудня 1988 року та рішенні по справі «Капо проти Бельгії» № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Відповідно до вимог Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу ( рішення у справі «Банніков проти Росії»; рішення у справі «Веселов та інші проти Росії»; рішення у справі «Ванян проти Росії»).

З урахуванням вищевикладених висновків суду щодо належності та допустимості доказів, їх оцінки, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях, а докази, зібрані з порушенням встановленого порядку, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, між тим як усі сумніви мають тлумачитись на користь обвинуваченого, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено належними, достатніми та допустимими доказами та поза розумним сумнівом того, що в діях ОСОБА_6 згідно пред*явленого обвинувачення є ознаки інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358 КК УКраїни.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду і постановлення вироку» вказано судам, що коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Таким чином, суд зазначає, що стороною обвинувачення в суді не доведено, що в діянні підсудного ОСОБА_6 є склад злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України ( підроблення документа, що видається організацією, і надає право, з метою використання його іншою особою) та ч.2 ст. 358 КК України ( підроблення документа, що видається організацією, і надає право, з метою використання його іншою особою, вчинене повторно) по подіях 16.08.2005 року та 10.11.2005 року, що є підставою, визначеною п.4 ст. 327 КПК України, для ухвалення виправдувального вироку.

Вивченням особи ОСОБА_6 за представленими даними встановлено, що той громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований та проживає в м. Харкові, працевлаштований, з вищою освітою, одружений, станом на теперішній час має повнолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Витрат по справі немає. Міра запобіжного заходу у вигляді підписки о невиїзд була скасована під час ухвалення попередніх вироків і в подальшому не продовжувалась і клопотань прокурора щодо міри запобіжного заходу не заявлялось.

Доля речових доказів підлягає вирішенню під час ухвалення вироку.

Також, під час судового розгляду даного кримінального правопорушення по подіях 2005 року судом встановлено, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно вимог ст. 49 КК України закінчились.

Судом було роз*яснено право підсудного на подання до суду заяви відповідно до вимог ст. 49 КК України, однак ОСОБА_6 проти закриття кримінального провадження відносно нього у зв*язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності заперечував, а тому дане питання судом не розглядалось.

Керуючись ст.ст. 321, 323,324,327, 332,341 КПК України , суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 358 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 358 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Речові докази (кредитну справу) залишити в матеріалах кримінальної справи.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 15 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручається прокурору та підсудному. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий -