Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

7 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ),

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 0002594 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки смт Гурзуф м. Ялта Автономної Республіки Крим,

громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 5 листопада 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 05.11.2024 ОСОБА_9 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.111 КК України і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд взяв до уваги недопустимі та недостовірні докази - дані у протоколах огляду Інтернет-видань, які нібито є офіційними сайтами органів державної влади Російської Федерації (далі - РФ). Однак за приписами КПК України та інших нормативно-правових актів належними та допустимими доказами, які належать іноземній державі, є тільки ті, що отримані в порядку міжнародної правової допомоги. Що стосується інших документів, то вони підтверджують лише факт набуття ОСОБА_9 статусу судді, що є загальновідомим фактом і ніким не оспорюється. У той же час, постановлення судових рішень суддею на прізвище ОСОБА_11 не свідчить про те, що вони постановлені саме обвинуваченою.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому згідно зі ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою і забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. Повідомлення про підозру складено 29.01.2016, а доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві захисник отримав 20.04.2023. В кримінальному провадженні відсутні документи на підтвердження наявності у ОСОБА_9 захисника на час вручення їй повідомлення про підозру відповідно до положень ст.278 КПК України. Враховуючи допущене органом досудового розслідування порушення права на захист, захисник вважає, що ця обставина ставить під сумнів набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваної.

Крім того, з формулювання висунутого обвинувачення випливає, що ОСОБА_9 , будучи суддею Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, не склала свої повноваження з березня 2014 року та взяла участь у конкурсі на зайняття посади судді так званого "Ялтинського міського суду Республіки Крим". За твердженням захисника, суд не врахував, що процедура участі в цьому конкурсі передбачає набуття громадянства РФ, а суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 КК України, може бути лише громадянин України. Тож, робить висновок, що ОСОБА_9 як громадянка РФ не може нести кримінальну відповідальність за вказаною нормою.

З огляду на викладене та положення ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважає, що докази, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_9 , відсутні.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на автономну Республіку Крим та місто Севастополь прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_12 зазначає, що з ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.08.2016, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування щодо оголошеної у розшук ОСОБА_13 , вбачається, що за дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві їй призначено захисника - адвоката ОСОБА_14 для здійснення захисту за призначенням. У зв`язку з повідомленням адвокатом ОСОБА_14 про те, що він більше не захищає ОСОБА_9 , з метою недопущення порушення права на захист, прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову від 20.04.2023 про доручення Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві призначити їй адвоката.

Прокурор не погоджується з доводами захисника, що суд поклав в основу обвинувального вироку недопустимі та недостовірні докази. Посилаючись на приписи ст.84, ст.85, п.3 ч.2 ст.99 КПК України, якими визначено, що є доказами, у тому числі документами, а також визначено правила належності доказів, стверджує про відсутність підстав ставити під сумнів те, що сайти Президента РФ та Інтернет-ресурс "Судебные акты Российской Федерации", які були предметом оглядів під час досудового розслідування, належать органам державної влади РФ та є їх офіційними сторінками в мережі Інтернет. Дані в протоколах оглядів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку, що громадянка ОСОБА_9 здійснює "правосуддя" як суддя незаконно створеного судового органу, узгоджуються з іншими доказами в справі. Ці протоколи містять посилання на адреси конкретних сайтів, з яких були роздруковані та зафіксовані за допомогою функції скрін-шот додатки. Огляди здійснено слідчим та прокурором з дотриманням вимог ст.237 КПК України, протоколи оформлені за правилами ст.ст.104, 105 КПК України та є процесуальними джерелами доказів. Що стосується тверджень захисника, що належними та допустимими доказами можуть бути лише ті, що отримані за клопотанням про міжнародну правову допомогу, то прокурор у суді долучив таке клопотання у кримінальному провадженні № 0001732, адресоване компетентним органам РФ, про надання інформації та документів щодо порушення вимог діючого законодавства України суддями України, в тому числі суддею Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_9 , на яке відповідь дотепер не надійшла.

Стосовно позиції захисту, що ОСОБА_9 набула громадянство РФ, а тому не є суб`єктом злочину, передбаченого ст.111 КК України, вказує, що в Україні існує єдине громадянство. Відповідно до чинного законодавства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правовідносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ, не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України. ОСОБА_9 з клопотанням про вихід із громадянства України не зверталась, що підтверджується листом Адміністрації Президента України № 03-01/3021 від 28.09.2016.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_9 вчинила державну зраду за наступних обставин.

ОСОБА_9 , будучи громадянкою України та відповідно до постанови Верховної Ради України № 2576-ІІІ від 21.06.2001 обіймаючи посаду судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим, достовірно знаючи про тимчасову окупацію РФ з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) та м. Севастополя, усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та РФ щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ, усвідомлюючи, що так званий "Ялтинский городской суд" відповідно до положень ст.64 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах РФ, перебуваючи в м. Ялта, упродовж квітня-грудня 2014 року продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади РФ на території АР Крим на посаді так званих "громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя", чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч.5 ст.9 Федерального конституційного Закону РФ "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" № 6-ФКЗ та на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні так званого "Ялтинского городского суда", розташованого за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Дмитрієва, 4, діючи в інтересах РФ, керуючись нормами законодавства РФ, 14 квітня і 5 травня 2014 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалила рішення у справах № 2-689/2014, № 2-291/2014, чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Допомога ОСОБА_9 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства РФ, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Також суд першої інстанції визнав загальновідомими і такими, що не потребують доказування, такі обставини.

Тимчасова окупація з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку РФ цієї частини території України: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права актами РФ, а також "нормативними актами" самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування.

В апеляційній скарзі не оспорюються ці обставини, а також факт обіймання ОСОБА_9 посади судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим.

На підтвердження цих обставин та винуватості ОСОБА_9 у вчиненні державної зради сторона обвинувачення надала:

- заяву про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.109, 110, 1102 КК України, в якій народний депутат України ОСОБА_15 повідомляє Генерального прокурора України про вчинення на тимчасово окупованій території АР Крим кримінальних правопорушень, у тому числі суддями, зокрема, про здійснення ОСОБА_9 правосуддя іменем РФ в Ялтинському міському суді без припинення статусу судді відповідно до законів України (т.2 а.с.10-57);

- копію анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до якої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як громадянка України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 2-м відділом Ялтинського МУ ГУ МВС України в Криму 09.12.1998) заповнила анкету та отримала 09.12.2010 паспорт для виїзду за кордон (т.3 а.с.16-17);

- Постанову Верховної Ради України "Про обрання суддів" № 2576-ІІІ від 21.06.2001, якою безстроково обрано на посаду судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_9 (т.2 а.с.237-245);

- відповідь на запит слідчого Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 18-2153/15 від 16.02.2015, до якої додано лист Вищої ради юстиції № 112/0/9-15 від 12.01.2015, з яких вбачається, що заява судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_9 про переведення до інших судів на території України не надходила (т.2 а.с.229-236);

- відповідь на запит слідчого Адміністрації Президента України № 03-01/3021 від 28.09.2016, відповідно до якої ОСОБА_9 не зверталася з клопотанням про вихід з громадянства України (т.3 а.с.14);

- рішення Вищої ради правосуддя № 1121/0/15-17 від 11.05.2017 про звільнення судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_9 на підставі п.3 ч.6 ст.126 Конституції України за вчинення істотного дисциплінарного проступку (т.3 а.с.88-111);

- протокол огляду Інтернет-видань від 12.10.2015, згідно з яким оглядом інформації за посиланням http://sudact.ru/ встановлено, що ОСОБА_9 як суддя незаконно створеного "Ялтинского городского суда Республики Крым" 14.04.2014 і 05.05.2014 виносила рішення іменем РФ на підставі законодавства країни-агресора (т.3 а.с.49-54, 55-61, 62-63);

- протокол огляду речей та документів від 30.03.2021, згідно з яким оглядом інформації за посиланням http://pravo/gov.ru/ виявлено Федеральний Закон РФ "О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации" № 154-Ф3 від 23.06.2014 про незаконне створення на території АР Крим "Ялтинского городского суда Республики Крым" та поширення його юрисдикції на територіях адміністративно-територіальних утворень (т.3 а.с.64-65, 66-87);

- протокол огляду речей та документів від 30.03.2021, згідно з яким оглядом інформації на сайті "Официальные сетевые ресурсы Президента России" виявлено Федеральний конституційний Закон РФ "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" № 6-ФКЗ від 21.03.2014 про незаконне приєднання до країни-агресора РФ території України - АР Крим та міста Севастополя (т.3 а.с.112-114, 115-152).

Клопотання слідчого про надання міжнародної правової допомоги у кримінальному провадженні № 0001732 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.3 ст.110, ч.1 ст.111, ч.1 ст.255 КК України, 26.05.2015 було направлено до управління міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України для організації вивчення, перевірки та подальшого спрямування. У цьому клопотанні слідчий просив компетентні органи РФ з метою підтвердження отриманої інформації про порушення вимог законодавства України суддями України, зокрема, про подання ОСОБА_9 до Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ заяви про призначення на посаду судді витребувати документи з Вищої кваліфікаційної колегії суддів РФ, Верховного Суду РФ, Адміністрації Президента РФ, тощо. Клопотання 08.06.2015 направлено для організації виконання компетентним органам РФ (т.3 а.с.20-46, 47, 48).

Однак неотримання відповіді на вказане клопотання не позбавляє орган досудового розслідування збирати докази в іншому порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Огляди Інтернет-видань проведені з дотриманням вимог ст.237 КПК України, протоколи та додатки до них оформлені у відповідності з вимогами ст.ст.104, 105 КПК України. Складені в порядку, передбаченому КПК України, протоколи процесуальних дій та додатки до них згідно з п.3 ч.2 ст.99 КПК України відносяться до документів, які є процесуальним джерелом доказів. А тому ці докази, достовірність яких не викликає жодних сумнівів, суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

Конституцією України, Законами України "Про громадянство України", "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено принцип єдиного громадянства в Україні, підстави і порядок його набуття та припинення.

За приписами ст.ст.2, 18, 19 Закону України "Про громадянство України", якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Датою припинення громадянства України є дата видання відповідного указу Президента України.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 у встановленому законом порядку не припинила громадянство України, вона є громадянкою України і суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.111 КК України.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Перевіряючи решту доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з тим, що у повідомленні про підозру від 29.01.2016 відсутній підпис захисника (т.2 а.с.203-207). Проте Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві був призначений адвокат ОСОБА_14 для здійснення захисту ОСОБА_9 за призначенням, і цей захисник брав участь в судовому засіданні в Печерському районному суді м. Києва під час розгляду клопотання прокурора про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001289 щодо ОСОБА_9 , з якого в подальшому було виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні (т.2 а.с.1, 3-4, т.3 а.с.15).

Постановою прокурора Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя від 20.04.2023 доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві призначити адвоката для здійснення захисту ОСОБА_9 за призначенням (т.2 а.с.201-202). Зі змісту цієї постанови вбачається, що захист підозрюваної здійснював адвокат ОСОБА_14 , який станом на дату винесення постанови не здійснює повноваження захисника у кримінальному провадженні № 0002594. І, починаючи з 20.04.2023, на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві захист ОСОБА_9 здійснює адвокат ОСОБА_7 (т.1 а.с.90).

А тому твердження в апеляційній скарзі про сумніви стосовно набуття ОСОБА_9 статусу підозрюваної з огляду на порушення її права на захист безпідставні.

Не вбачає колегія суддів й інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни чи скасування вироку.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_9 вчинила особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, обставини його вчинення, особу винної, яка мала правовий зв`язок з Україною, склала присягу судді і всупереч ній вчинила державну зраду, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність, а також додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 5 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3