Справа №583/1976/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/455/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2024, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Охтирка, Сумської області, українця, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в якій він просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2024, відносно ОСОБА_10 , скасувати та ухвалити новий вирок, яким просив ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті.

Цивільний позов захисник просив вирішити з урахуванням реальних обставин справи.

Крім цього, захисник заявляв клопотання про дослідження журналів судових засідань суду першої інстанції та тих доказів, які не були досліджені судом першої інстанції, а саме:

1) протокол огляду місця події ( АДРЕСА_2 ) від 06.02.2024 з додатками;

2) протокол огляду місця події (вул. Петропавлівська,15 м. Охтирка) від 06.02.2024 з додатками;

3) протокол огляду трупу від 06.02.2024;

4) висновок судово-медичної експертизи № 37 від 06.02.2024;

5) протокол слідчого експеримента з ОСОБА_10 від 14.02.2024;

6) висновок судово-медичної експертизи № 37-д від 15.02.2024;

7) протокол медичного освідування ОСОБА_10 від 06.02.2024;

8) протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 05.04.2024 з додатками.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з часу затримання з 06.02.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. В іншій частині вимог позову відмовлено за необгрунтованістю.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник стверджував, що судом першої інстанції в ході розгляду справи допущена неповнота судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, захисник не погоджувався з ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.08.2024, про відвід судді ОСОБА_1 , оскільки про дату, час і місце розгляду цього питання судом його захисника та обвинуваченого не повідомлено, більше того, не забезпечено участі в судовому засіданні обвинуваченого, який знаходився під вартою. Саму ж заяву, про відвід судді, розглянуто поверхово без перевірки доводів цієї заяви. Сторона захисту вважала, що суддя ОСОБА_1 проявила упередженість, оскільки наголошувала на некомпетентності захисника, перебивала його в наданні пояснень та радила обвинуваченому його замінити на іншого адвоката.

Щодо неповноти судового розгляду, то на думку апелянта, вона полягала в наступному.

Так, 31.07.2024 судом першої інстанції була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_12 яка, зокрема зазначала, що питання які їй ставились учасниками справи в судовому засіданні, слідчим не ставились і їх вирішення можливе виключно при проведенні додаткової судово-медичної експертизи з наданням експерту для вивчення матеріалів справи. В апеляційній скарзі захисник перелічував ті питання, які вважав за необхідне з`ясувати шляхом проведення експертизи.

Захисник наголошував, що йому безпідставно відмовлено судом в задоволенні клопотання, про призначення додаткової судово-медичної експертизи та про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_10 , що на переконання захисника, необхідно було для встановлення факту можливості перекриття дихання обвинуваченому ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_13 .

Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, то тут захисник цитував пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , які суд виклав у вироку, та зауважував, що в судових дебатах обвинувачений зазначав, що не мав наміру вбивати потерпілого, до цього не готувався і просив перекваліфікувати його дії. Водночас, суд надаючи оцінку показам обвинуваченого, який спочатку хоч і зазначив про визнання вини, однак в подальшому його дії просив перекваліфікувати. Водночас, на переконання захисника, суд безпідставно до цього віднісся критично вважаючи, що ОСОБА_10 надав сумнівні показання, так як не зміг пояснити суду та показати, як саме хаотично він наносив удари в кількості не менше 7 ударів від яких у потерпілого виникли тілесні ушкодження, порізи тильної фаланги лівої руки, на обличчі (носогубиці), а обвинувачений лише після повного дослідження доказів у справі та допиту свідків і потерпілої надав пояснення щодо нанесення одного удару ножем в область грудної клітини.

Також, в апеляційній скарзі захисник цитував надані в суді першої інстанції пояснення потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_12 та перелічував ті письмові докази, що суд поклав в основу обвинувального вироку.

Аналізував захисник і пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив суд його дій перекваліфікувати і звертав увагу на ті події, які передували подіям самого злочину, зокрема про те, що коли він обвинувачений вийшов з потерпілим до кухні, останній наніс правою рукою удар в район лівого ока ОСОБА_10 від чого він нахилився на стіл. Далі, ОСОБА_13 лівою рукою здавлював шию ОСОБА_10 від чого у того стало паморочитись та він правою рукою взяв на столі ніж. В цей час ОСОБА_13 побачивши ніж, сказав: «Ти за ніж берешся?» післячого став ще сильніше здавлювати шию ОСОБА_10 . Тоді ж ОСОБА_10 ножем вдарив в бік ОСОБА_13 і тоді останній його відпустив та став іти в зал, а він ОСОБА_10 за ним ОСОБА_13 . Також, обвинувачений ОСОБА_10 уточнював, що наносив хаотичні удари ножем, однак як саме у куди поянити не зміг.

Водночас, на переконання захисника, суд у вироку такі пояснення обвинуваченого перекрутив і зробив хибний висновок про те, що реальної загрози ОСОБА_10 не було. Щодо відсутності у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в ділянці шиї від стискання рукою, то експерт пояснила, що в разі коли травмуючий предмет широкий, такий як передпліччя, тим більше в одязі, то слідів може не залишитись.

Також захисник звертав увагу на те, що ОСОБА_10 з ОСОБА_15 викликали поліцію та швидку допомогу, при цьому намагались за вказівками оператора швидкої надати першу медичну допомогу потерпілому. ОСОБА_10 сам зустрічав поліцію та медиків. Вказаного суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не врахував.

Захисник вважав, що пояснення свідків вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України не підтверджують, та не спростовують доводів про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 118 КК України.

Щодо істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону, то тут захисник вважав, що вирок ухвалений незаконним складом суду, з підстав відмови в задоволенні заявленого ним судді відводу, та через відсутність в матеріалах справи журналу судового засідання по вирішенню відводу судді.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 05.02.2024 близько 19.30 год ОСОБА_10 та ОСОБА_13 після сумісного вживання алкогольних напоїв прийшли до квартири за місцем мешкання останнього за адресою АДРЕСА_2 , де продовжили вживати алкогольні напої та перебували при цьому в стані алкогольного сп`яніння, на побутовому грунті виникла сварка, в ході якої ОСОБА_10 та ОСОБА_13 для з`ясування стосунків вийшли до кухонної кімнати, де між ними почалася бійка. А саме, ОСОБА_13 , перебуваючи в положенні стоячи навпроти ОСОБА_10 завдав останньому один удар кулаком правої руки в область орбіти лівого ока, спричинивши садно в ділянці нижньої повіки ліворуч та крововилив в ділянці білкової оболонки лівого ока по зовнішньому краю, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Внаслідок цього удару ОСОБА_10 опинився перед робочою поверхнею кухонної шафи, на якій знаходився кухонний ніж з дерев`яною ручкою, а ОСОБА_13 позаду нього. Бажаючи отримати перевагу в бійці шляхом застосування ножа для спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 правою рукою взяв з робочої поверхні кухонної шафи вищевказаний ніж. Спостерігаючи це, ОСОБА_13 сказав «куди ти взяв ніж». В цей час ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи реальну можливість настання від його дій суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_13 , і хоча не бажаючи настання саме цих наслідків, але свідомо допускаючи їх настання, тобто діючи з непрямим умислом на скоєння вбивства ОСОБА_13 , розвернувшись наліво, здійснив декілька ударів металевим лезом ножа, який тримав у правій руці в бік ОСОБА_13 , який знаходився позаду нього та намагався захиститися від ударів ножем своєю лівою рукою.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_10 ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді рани щілиноподібної форми в ділянці лівої кисті по тильній поверхні в проекції 2-3 фаланг; рани щілиноподібної форми в ділянці лівої кисті по тильній поверхні між 1 і 2 фалангами, рани лінійної форми в ділянці носо-губного трикутника справа; рани щілиноподібної форми грудної клітки зліва в 4-му міжребер`ї, по передній акселярній лінії.

Причиною смерті ОСОБА_13 стала проникаюча колото-різана рана грудної клітки зліва в 4-му міжребер`ї, по попередній акселярній лінії з пошкодженням серця, нижньої долі лівої легені, яка призвела до гострого малокрів`я.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті, або ж призначити новий судовий розгляд кримінального провадження, при цьому цивільний позов в 500 000 грн обвинувачений визнав, думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та задовольнивши клопотання захисника про повторне дослідження окремих письмових доказів, колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки, навіть попри доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_10 склад злочину з правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст.115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, свідків, судово-медичного експерта та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, з матеріалів справи слідує, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України спочатку визнав та пояснював, що 05.02.2024 зустрівся з товаришем по АДРЕСА_3 ОСОБА_16 та ОСОБА_17 близько обіду, десь о 13 год, розмовляли, вживали горілку, випили 1 пляшку, 0,7 л. Потім зайшли до нього додому з ОСОБА_13 , він переодягнувся, поїли та пішли в магазин «Кошик», після чого пішли до ОСОБА_13 . Квартира була зачинена, тому вони чекали ОСОБА_18 в під`їзді. Близько 19 год прийшла ОСОБА_19 , вони зайшли до квартири, продовжували спілкуватися, вживали спиртне. Потім ще виходили до магазину «Пивко», купили пиво, сидр, сухарики, чіпси. Близько 20.30 год прийшли до ОСОБА_13 та продовжили вживати спиртне. Між ОСОБА_20 та ОСОБА_13 виникла сварка, під час якої останній виганяв з дому ОСОБА_18 . ОСОБА_10 заступився за неї, сказав, що комендантська година, щоб він не виганяв її з квартири. ОСОБА_13 сказав «пішли вийдемо» і вони обоє вийшли до кухні. ОСОБА_13 наніс йому удар в обличчя правою рукою в ліве око, підійшов до нього ззаду і став душити, обхвативши його за шию лівою рукою. В той момент ОСОБА_10 правою рукою взяв ніж зі столу, відмахнувся, правою рукою наніс удар ножем під ліву руку ОСОБА_13 , після чого останній попустив його, далі він не може пояснити як все відбувалося. ОСОБА_13 мовчки пішов у залу і ОСОБА_21 сказав викликати швидку медичну допомогу. ОСОБА_10 пішов за ним у залу, ніж викинув, але не може пояснити як це було. ОСОБА_22 викликала по телефону екстрену медичну допомогу, він зателефонував до поліції, повідомив, що у чоловіка ножове поранення. Після чого приїхали екстрена медична допомога та поліція.

В судових дебатах ОСОБА_10 в суді першої інстанції зазначав що не мав наміру вбивати потерпілого, не готувався до цього, просив перекваліфікувати його дії.

Водночас, до таких пояснень обвинуваченого суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично, оскільки його пояснення не відповідають обстановці та не узгоджуються в сукупності з іншими письмовими доказами, що були предметом дослідження як суду першої інстанції, так і за клопотанням сторони захисту апеляційного суду.

Зокрема, суд правильно звернув увагу на те, що ОСОБА_10 надав сумнівні показання, так як не зміг пояснити суду та показати, як саме хаотично він наносив удари в кількості не менше семи, від яких у потерпілого виникли тілесні ушкодження, порізи тильної фаланги лівої руки, на обличчі на носогубці, а обвинувачений лише після повного дослідження доказів у справі та допиту свідків і потерпілої надав пояснення щодо нанесення одного удару ножем в область грудної клітини, що також зазначив в апеляційному суді.

Так, допитана судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 пояснювала, що вона є матір`ю ОСОБА_13 , 05.02.2024 близько 20 год їй зателефонував ОСОБА_13 , поспілкувалися, вона чула, що з ним разом був ОСОБА_10 , вони були під під`їздом, чекали ОСОБА_23 , оскільки в нього не було ключів від квартири. Під час розмови чула, що хлопці були напідпитку, але в доброму настрої. О 21 год ОСОБА_13 ще телефонував їй, поговорили, чула, що вони були в квартирі. Вона його запитала, де ОСОБА_24 , він сказав, що пішла в туалет. Вранці зателефонував слідчий та сказав, що ОСОБА_13 вбив ОСОБА_10 . Повідомила своєму чоловікову, він зателефонував у поліцію, також зателефонувала своєму брату ОСОБА_25 , він пішов у квартиру та замінив замки, так як не знайшли ключів. О 14 год 06.02.2024 вона приїхала з м.Києва до м. Охтирка, Сумської області. Зазначала, що її син дуже товаришував з ОСОБА_10 , вони ніколи не сварилися, ОСОБА_13 завжди брав його з собою. Ніяких конфліктів ніж ними не було. ОСОБА_10 неодноразово бачила у стані алкогольного сп`яніння. Їй відомо про випадок як ОСОБА_10 бігав з шампуром за ОСОБА_26 , а ОСОБА_13 тоді за нього заступився, і ще неодноразово були такі випадки коли ОСОБА_10 кидався з ножем на ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . ОСОБА_13 ніколи б не напав на ОСОБА_10 , хіба що міг образити нецензурною лайкою і не більше. ОСОБА_13 був високим на зріст 2,03 м, широкоплечий, якби ОСОБА_13 схватив ОСОБА_10 , то останній би не вирвався. Бачила на тілі у ОСОБА_13 сліди порізів на долоні лівої руки з внутрішньої і зовнішньої сторони, слідів боротьби не бачила. 28.11.2023 була в квартирі останній раз. В кухні біля мийки була дерев`яна стійка, де зберігалися ножі з дерев`яними ручками, їх багато було. Між ОСОБА_29 та ОСОБА_13 були дивні відносини, але ОСОБА_13 був дуже закоханий в неї. Їй відомо, що між ОСОБА_29 та ОСОБА_10 були якісь поцілунки, але більше невідомо. Останньому не подобалося, що ОСОБА_13 жив з ОСОБА_20 . Знає, що ОСОБА_30 вагітна від її сина, вона з нею спілкується, а з ОСОБА_29 у ОСОБА_7 відносини не склалися. Потерпіла тяжко перенесла втрату сина, був гіпертонічний криз, по цей час лікується. 29.06.2024 їй прийшло на телефон повідомлення, що надійшли кошти в розмірі 32700 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та ще 5000 грн. від матері ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди. Висловила думку, що ОСОБА_10 необхідно надовго ізолювати від суспільства.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснювала, що станом на 05.02.2024 вона проживала за адресою АДРЕСА_2 разом з потерпілим ОСОБА_13 , з яким проживала близько шести років разом, починаючи з 2017 року, а потім два місяці з ним не проживала, а далі знову відновила відносини, а ОСОБА_10 знає як товариша ОСОБА_13 . Цього дня близько 19 год повернулася додому, її чекали на сходах у під`їзді біля квартири ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , так як ключі від квартири були в неї. Вони були вже в стані алкогольного сп`яніння та принесли з собою ще три великих пляшки пива, яке продовжили розпивати в залі квартири, вони періодично виходили на балкон курити, то знову пили пиво. Вони удвох виходили, ще принесли дві чи три пляшки пива, ОСОБА_10 запропонував їй посидіти разом з ними. Того вечора вона говорила ОСОБА_13 покинути вживання алкоголю та почати нормальне життя. ОСОБА_13 та ОСОБА_10 спілкувалися, почали згадувати сусіда військовослужбовця, який загинув; їх колишніх дівчат: Ніну дівчину ОСОБА_10 , ОСОБА_31 дівчину ОСОБА_13 , згадували історію з кредитами, які на неї оформив ОСОБА_13 з ОСОБА_32 . ОСОБА_13 не сподобався той момент, коли ОСОБА_33 сказав, що він зустрічався з нею, коли вона не жила з ОСОБА_34 . ОСОБА_13 почав розкидати її речі по квартирі, кричати, виганяти її з квартири, вона збирала свої речі, а ОСОБА_10 хотів допомогти їй, за неї заступився, почав його заспокоювати. ОСОБА_10 не сподобався той момент, коли він зрозумів, що ОСОБА_13 до неї писав, намагався з нею налагодити стосунки, в той час коли проживав з іншою дівчиною ОСОБА_35 . Вона знаходилася в кімнаті на дивані біля них, вела в телефоні переписку з покупцями, так як продає одяг в мережі Інтернет. В якийсь момент вони зчепилися в кімнаті, конфлікт виник через агресивне ставлення ОСОБА_36 до неї, почали штовхати один одного та виштовхалися до кухні, вони були сильно п`яні, але пересувались швидко. Коли почула фразу ОСОБА_13 «ах ти ніж береш» зрозуміла, що їх треба розмиряти. Тільки вона почала вставати, як ОСОБА_37 швидким кроком повернувся до кімнати з кровотечею в області серця, сказав «Катя викликай швидку» і впав на підлогу на спину головою до стіни до дверей, закрив очі, було хрипіння, кров фонтанувала в області серця. Також в нього була різана рана на долоні внутрішньої частини лівої руки. Це сталося дуже все швидко, секунд 10-20 на кухні, але вона не бачила як саме. Вона почала телефонувати до екстреної медичної допомоги та виконувала їх поради. В цей час телефонував ОСОБА_10 , але потрапив у поліцію, повідомив, що в чоловіка ножове поранення, а далі кричав у її слухавку, щоб швидка їхала швидше. ОСОБА_10 виглядав шокованим. Вона закрила рану ОСОБА_13 , ОСОБА_10 перебував поряд. Швидку зустріла поліція, ОСОБА_13 поставили крапельницю та забрали в лікарню, а вона залишилася в квартирі з працівниками поліції. Зазначила, що їй невідомо, які були відносили між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , але останній розповідав їй, що колись раніше ОСОБА_10 хватався за ніж. В квартирі на кухонному столі була дерев`яна підставка, в якій знаходилися ножі. Біля мийки на столешниці як щось готували, то могли ніж залишити, але конкретно про той випадок не пам`ятає. Яким саме ножем спричинено ножове поранення не знає, але після цього один їх ніж лежав на підлозі у коридорі близько до кухні.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснювала, що обвинувачений є її однокласником, потерпілого ОСОБА_13 знає, так як з червня 2023 року по 08 грудня 2023 року проживала з ОСОБА_13 . Дізнавшись, що він проживає з ОСОБА_29 , вони розійшлися, він їй телефонував, однак вона не відповідала. На даний час вона чекає дитину від ОСОБА_13 , хоче її зберегти. В середині серпня 2023 року вона була очевидцем як ОСОБА_10 хватався за ніж. Подія мала місце тоді, коли у ОСОБА_13 вдома пізно ввечері вживали спиртне, інколи гуляли до ранку, ОСОБА_10 залишався в них до ранку і все було добре, а в той вечір ОСОБА_13 попросив раніше розійтися, так як їй зранку потрібно було їхати, тоді ОСОБА_10 взяв ніж і кричав «ти що виганяєш товариша». Після цього випадку вона злякалася і заховала всі ножі, які в них були в квартирі. В той день, коли загинув ОСОБА_37 , вона бачила його з ОСОБА_10 , вони були напідпитку, веселі, в нормальному стані, приходили до неї на роботу в магазин «Продуктова хатка», скуповувались, де вона працює касиром. ОСОБА_10 говорив їй, як будеш виходити з роботи, зателефонуй, ми тебе проведем. Після роботи о 21 год вона телефонувала ОСОБА_10 , однак він не відповідав. Після того, як не стало ОСОБА_38 їй відомо про розмови за випадок, коли у великій компанії товаришів ОСОБА_10 , будучи в стані сп`яніння, ухватив шампур і побіг за хлопцем, а інші хлопці його зупинили, говорили, як вип`є, таке міг робити, а тверезий він спокійний. Зазначила, що у квартирі ОСОБА_13 у залі завжди біля дивану, крісла, стояв стіл, і там сиділи на кріслі, підставляли каструлю, на якій сиділи, і там лежав ніж у залі на столі.

Також судом першої інстанції була допитана судово-медичний експерт ОСОБА_12 яка висновки судово-медичних експертиз підтвердила та пояснювала суду, що вона здійснювала дослідження медичної документації та тіла ОСОБА_13 , визначити послідовність спричинення тілесних ушкоджень не представляється за можливе, так як відсутнє заживлення ран. Механізм заподіяння тілесних ушкоджень, вказаний обвинуваченим, відповідає частково, оскільки ОСОБА_10 продемонстрував лише спричинення тілесних ушкоджень у грудну клітину ліворуч і це знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_13 . Обвинувачений продемонстрував механізм нанесення лише одного удару, а як наносив інші шість ударів, пояснити не може. Якщо б при огляді ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження асфіксії, то про це було б зазначено в висновку, однак, видимих ознак асфіксії виявлено не було, в цій частині показання обвинуваченого не відповідають дійсності.

Оцінюючи показання експерта, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються в сукупності з іншими доказами, оскільки як слідує з матеріалів справи, під час допиту судово-медичного експерта обвинувачений також не зміг на питання захисника пояснити суду, яким чином були ним заподіяні тілесні ушкодження ножем в кількості не менше семи, крім нанесення ножового проникнення в грудну клітку, яке також судом правильно розцінено як сумнівне.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вкзане дає суду підстави стверджувати про неспроможність показань обвинуваченого, наданих ним в суді першої інстанції, оскільки з урахуванням всіх обставин справи, оцінюючи докази в сукупності, вони не відповідають обстановці.

Також на задоволення клопотання захисника, апеляційним судом було повторно досліджено і ряд письмових доказів, зокрема:

- протокол огляду місця події від 06.02.2024 з фототаблицями, з відеозаписом до нього, з якого вбачається, що було оглянуто квартиру АДРЕСА_4 , а саме оглянуто житлові кімнати квартири, коридор, кухню. В коридорі на підлозі виявлено у хаотичному порядку нашарування речовини бурого кольору, на дерев`яних дверях білого кольору мається речовина бурого кольору. Поблизу дверей, що ведуть до кухні на підлозі виявлено футболку білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору на зовнішній передній стороні. Біля цих дверей, на підлозі, поруч із футболкою виявлено ніж з дерев`яною ручкою з нашаруванням речовини бурого кольору. З кімнати кухні зі стіни з правого боку вилучено частину шпалер трикутної форми, на якій мається речовина бурого кольору, що запаковано до паперового конверту (а.с.66-100, т.с.1);

- протокол огляду місця події від 06.02.2024 з фототаблицями, в ході якого оглянуто ангар КНП ОМР «Охтирської ЦРЛ» (гаражне приміщення) за адресою вул.Петропавлівська,15 м.Охтирка, де медична сестра КНП ОМР «Охтирської ЦРЛ» ОСОБА_39 добровільно в присутності двох понятих видала: куртку синього кольору,з пуховим наповнювачем в розрізаному стані, яка була розрізана під час надання медичної допомоги, на всій площині куртки маються нашарування речовини бурого кольору, яку запаковано до картонної коробки; футболку чорного кольору, в лівій частині якої маються пошкодження у вигляді розрізу розміром 2,5х0,4 см; мобільний телефон Айфон 11, бірюзового кольору у чорному чохлі, який запаковано до спец пакету; банківську картку № НОМЕР_1 , яку запаковано до спец пакету; штани спортивні чорного кольору, без пошкоджень, які запаковано до спец пакету. Зі слів ОСОБА_39 в даному одязі та з даними речами до КНП ОМР «Охтирської ЦРЛ» був доставлений ОСОБА_13 (а.с.101-112, т.с.1);

- протокол огляду трупа від 06.02.2024 з фототаблицями, в ході якого оглянуто труп ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_5 та вилучено зрізи країв вільних нігтєвих пластин, змиви з обох рук, зразки крові на марлі (а.с.137-146 т.с.1);

- протокол затримання особи, підозрюваної в скоєнні кримінального правопорушення від 06.02.2024, згідно якого в присутності захисника ОСОБА_40 затриманий ОСОБА_10 , в якого вилучено мобільний телефон, одна пара кросівок, джинсові брюки, які поміщено до спец пакетів (т.с.1 а.с.148-152);

- протокол отримання зразків для експертизи освідування особи від 06.02.2024 (т.с.1 а.с. 154-155);

- висновок судово-медичної експертизи № 37 від 06.02.2024, згідно якого причиною смерті ОСОБА_13 стала від проникаючої колото-різаної рани грудної клітини зліва в 4-му міжребір`ю по передній акселярній лінії з пошкодженням серця, нижньої долі лівої легені, яка призвела до гострого малокрів`я. Смерть ОСОБА_13 наступила 06.02.2024 року о 02 год 05 хв. При експертизі трупу ОСОБА_13 виявлені такі тілесні ушкодження: в ділянці носо-губного трикутного справа рана лінійної форми; в ділянці верхньої губи справа на слизовій оболонці рана (забійна); в ділянці грудної клітки ліворуч в попередній поверхні в проекції 5-го міжребір`я рана лінійної форми, яка розташована повз навкологрудинні, середньої ключичній та передній акселярній лініями; на грудній клітці зліва в 4-му міжребір`ї по передній акселярній лінії рана щілиноподібної форми в ділянці лівої кисті по тильній поверхні в проекції 2-3 фаланг рана щілоподібної форми, в ділянці лівої кисті по тильній поверхні між 1 і 2 фалангами, рана щілиноподібної форми, в ділянці правої кисті по тильній поверхні в проекції 3-4 фаланг синець невизначеної форми в ділянці колінного суглобу справа садно невизначеної форми. Легенева плевра, з дифузним крововиливом; в ділянці нижньої долі лівої легені по передній поверхні пошкодженої легеневої тканини; навколосерцева сумка має ушкодження по передній поверхні з дифузним крововиливом навколо ушкодження; в ділянці лівого шлуночка серця в передній поверхні рана щілиноподібної форми розташована дещо косо-горизонтально справа наліво. Ушкодження грудної клітки зліва в 4-му міжребір`ї, по попередній акселярній лінії утворилася від колото-ріжучого предмету та ушкодження у вигляді: легенева плавра з дифузним крововиливом; в ділянці нижньої долі лівої легені по передній поверхні пошкодженої легеневої тканини; навколосерцева сумка має ушкодження по передній поверхні з дифузним крововиливом навколо ушкодження; в ділянці лівого шлуночка серця в передній поверхні рана щілиноподібної форми розташована дещо косо-горизонтально справа наліво є небезпечним для життя і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. На представленому на експертизу клапті шкіри з ділянки грудної клітки виявлена колото-різана рана, що могла утворитися внаслідок дії односторонньо гострого предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями та має відносно гостре лезо та обух помірно вираженими ребрами (а.с.162-165 т.с.1);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 із застосуванням технічних засобів фіксації від 14.02.2024, з відеозаписом до нього, який ретельно досліджений в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, в ході проведення якого обвинувачений ОСОБА_10 розповів про вчинене ним кримінальне правопорушення, коли це було та при яких обставинах (а.с.174-179, т.с.1). Встановлено, що вказана слідча дія в квартирі АДРЕСА_4 проведена за письмовою згодою ОСОБА_7 , власника квартири (т.с.1 а.с.173);

- висновок судово-медичної експертизи від 15.02.2024 № 37-Д, згідно якого механізм завдання тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_13 може відповідати частково механізму завдання тілесних ушкоджень вказаному ОСОБА_10 під час слідчого експерименту від 14.02.2024, а саме може відповідати в ділянці грудної клітки ліворуч (два ушкодження), механізм спричинення інших тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не продемонстрував (а.с.193, т.с.1);

- протокол освідування особи від 06.02.2024 з фототаблицею до нього, згідно якого проведено освідування ОСОБА_10 з метою виявлення в нього тілесних ушкоджень та встановлено тілесні ушкодження в ділянці нижньої повіки ліворуч садно не визначеної форми розміром 0,5 х 0,2 см буро-червоного кольору. В ділянці слизової оболонки лівого ока по зовнішньому краю крововилив. Інших тілесних ушкоджень не виявлено;

- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка із застосуванням технічних засобів фіксації від 05.04.2024, з відеозаписом до нього, який ретельно досліджений в судовому засіданні, в ході проведення якого свідок ОСОБА_11 розповіла про обставини події, що відбулася 05.02.2024 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.195-198, т.с.1);

- висновок судово-психіатричної експертизи від 26.02.2024 за № 164, згідно якої на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв будь-яких ознак розладу психічної діяльності, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Висновок судово-медичної імунологічної експертизи №150 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи №151 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи №155 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи №154 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи №152 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи №153 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 65 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 64 від 15.02.2024, висновок судово-медичної імунологічної експертизи № 94 від 04.03.2024, судом обгрунтовано визнано такими, що вина ОСОБА_10 ними не підтверджується та не спростовується, а тому суд правильно визнав ці докази такими, що носять суто інформативний характер.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, керуючись законом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанстанції про те, що вони є достовірними, належними та допустимими, логічно узгодженими між собою та такими, які переконливо вказують на вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

Також апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції і про те, що до пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 слід віднестись критично, оскільки вони не відповідають обстановці та не узгоджуються в сукупності разом з іншими доказами, а сама поведінка обвинуваченого направлена на пом`якшення відповідальності за вчинений злочин.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі сторона захисту просила вирок суду першої інсанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України та призначити покарання в межах санкції цієї статті.

В обгрунтування таких вимог захисник наголошував на тому, що:

1) суд безпідставно дійшов висновку про те, що реальної загрози ОСОБА_10 не було та передчасно віднісся критично до пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 , виклавши їх у вироку не зовсім правильно. Захисник просив врахувати ті події, які передували подіям самого злочину, зокрема про те, що коли він обвинувачений вийшов з потерпілим до кухні, останній наніс правою рукою удар в район лівого ока ОСОБА_10 від чого він нахилився на стіл. Далі, ОСОБА_13 лівою рукою здавлював шию ОСОБА_10 від чого у того стало паморочитись та він правою рукою взяв на столі ніж. В цей час ОСОБА_13 побачивши ніж, сказав: «Ти за ніж берешся?» післячого став ще сильніше здавлювати шию ОСОБА_10 . Тоді ж ОСОБА_10 ножем вдарив в бік ОСОБА_13 і тоді останній його відпустив та став іти в зал, а він ОСОБА_10 за ним ОСОБА_13 . Також, обвинувачений ОСОБА_10 уточнював, що наносив хаотичні удари ножем, однак як саме у куди поянити не зміг;

2) відсутність у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень в ділянці шиї пояснюється здавлювання її потерпілим передбліччям (в одязі);

3) суд безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання, про призначення додаткової судово-медичної експертизи та про доручення органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_10 , що на переконання захисника, необхідно було для встановлення факту можливості перекриття дихання обвинуваченому ОСОБА_10 потерпілим ОСОБА_13 ;

4) пояснення свідків вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України не підтверджують та не спростовують доводів про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 118 КК України;

5) ухвала Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07.08.2024, про відвід судді ОСОБА_1 незаконна, оскільки про дату, час і місце розгляду цього питання судом його захисника та обвинуваченого не повідомлено, не забезпечено участі в судовому засіданні обвинуваченого, який знаходився під вартою. Саму заяву, про відвід судді, розглянуто поверхово без перевірки доводів цієї заяви. Суддя ОСОБА_1 проявила упередженість, оскільки наголошувала на некомпетентності захисника, перебивала його в наданні пояснень та радила обвинуваченому його замінити на іншого адвоката. Через незаконність вказаної ухвали, захисник вважав вирок суду таким, що ухвалений з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону.

Як слідує з матеріалів справи доводи обвинуваченого та сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_10 діяв у стані перевищення меж необхідної оборони, нібито захищав своє життя та здоров`я від неправомірного посягання на нього потерпілим, про що також в апеляційний скарзі зауважував захисник, були предметом перевірки суду першої інстанції, і суд такі доводи визнав безпідставними, з чим колегія апеляційного суду, за встановлених обставин, також погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожній особі гарантується право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч.2 ст. 36 КК України).

Тобто, право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України.

Згідно до ч.2 ст.27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Підставами для застосування необхідної оборони є: суспільно небезпечне посягання; необхідність негайного відвернення чи припинення такого посягання.

Тобто посягання повинно бути суспільно небезпечним і вчинятися людиною у вигляді намагання заподіяти шкоду.

Однак, суттєвою обставиною суспільно небезпечного посягання є його тривалість в певний проміжок часу, протягом якого можливе застосування необхідної оборони.

Роз`яснюючи це положення, Пленум Верховного Суду України ще в постанові від 28.06.1991 року № 4 «Про практику застосування судами законодавства, що забезпечує право на необхідну оборону від суспільно небезпечних посягань» зазначив, що стан необхідної оборони виникає не тільки в момент суспільно небезпечного посягання, але й за наявності реальної загрози заподіяння шкоди.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).

Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа яка захищалася, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони. Перевищення необхідної оборони можливе у випадку, коли нападнику заподіяна шкода, яка є тяжкою (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) та явно не відповідає небезпеці посягання або обстановці захисту.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 290/33/19, «до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна. Під тяжкою шкодою при перевищенні меж необхідної оборони слід розуміти смерть особи або заподіяння їй тяжкого тілесного ушкодження. Невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної тому, хто посягає, небезпечності посягання або обстановці захисту слід визнавати явною тоді, коли це з урахуванням обставин справи є очевидним для кожної людини, а отже і для того, хто обороняється. На відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання». Аналогічні висновки викладені у рішеннях Верховного Суду, зокрема у постанові від 23.01.2020 року у справі №442/5416/18 та постанові від 12.05.2020 року у справі № 748/1226/18, у постанові від 16.12.2020 року у справі № 739/1883/19 (провадження 51-4576км20) та 03.12.2020 року у справі № 638/14758/17 (провадження № 51-344км19).

Як слушно звернув увагу суд першої інстанції - за висновком судово-медичної експертизи від 15.02.2024 за № 37Д експерт зазначав про те, що механізм завдання тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_13 може відповідати частково механізму завдання тілесних ушкоджень вказаному ОСОБА_10 під час слідчого експерименту від 14.02.2024, в ділянці грудної клітки ліворуч два ушкодження, механізм спричинення інших тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не продемонстрував. А тому показання ОСОБА_10 в цій частині щодо перевищення меж необхідної оборони, суд обгрунтовано відхилив та оцінив його показання критично, вважаючи, що цим він має на меті пом`якшити покарання. Також, в ході освідуванні тілесних ушкоджень, які б підтвердили версію обвинуваченого, не виявлено, покази ОСОБА_10 не відповідають обстановці події та не узгоджуються в сукупності з іншими письмовими доказами, що виступали перевіркою суду першої та апеляційної інстанції.

Виходячи з проаналізованого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати, що в ході виниклої бійки дії потерпілого ОСОБА_13 могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченого і в даній обстановці це потребувало негайних заходів для негайного відвернення чи припинення такого посягання.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, та на що звертає увагу і колегія суддів апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_10 так і не зміг пояснити як він наніс зафіксовану у потерпілого кількість поранень, в тому числі і в області рук та обличчя, а зазначив лише про один (в ділянці серця), натомість свідок ОСОБА_11 пояснювала, що конфлікт між хлопцями розпочався із штовханини, вони обоє вийшли в кухню, вона відразу почула, як ОСОБА_13 сказав «ах ти ніж береш», встала з дивану і тут в кімнату завалився вже з ножовим пораненням потерпілий, це сталося за 10-20 секунд.

Тобто, вказані події відбулися досить швидко, при цьому, від обвинуваченого ОСОБА_10 криків про допомогу, з пояснень свідка не вбачається. На відміну від потерпілого, в обвинуваченого в ході його огляду не було виявлено тілесних ушкоджень в області шиї, при цьому, при його огляді обвинувачений не мав жодних скарг чи зауважень на свій стан.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реальної загрози ОСОБА_10 не було, а його пояснення слід визнати надуманими та такими, що не відповідають фактичній обстановці, і ті його припущення щодо здавлювання шиї, що нібито була реальна загроза його життю, не відповідають дійсності, оскільки реальна обстановка не свідчила про реальну загрозу.

Щодо доводів захисника про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про проведення додатковї експертизи, то з матеріалів справи слідує, що суд таку відмову чітко та повно мотивував, обгрунтовано зазначивши, що питання поставлені захисником ґрунтуються на припущеннях, що не може бути взято до уваги судом, так як обвинувачений в суді першої інстанції чітко не зміг пояснити, як відбувалася подія, він дав пояснення аналогічні відеозапису слідчого експерименту з його участю, які були досліджені експертом під час виконання судово-медичної експертизи. Крім того, його питання стосуються оцінки доказів, а поставлені питання по суті не впливають на правову кваліфікацію скоєного і на причинно-наслідковий зв`язок.

За цих обставин колегія суддів вважає правильним те, що у відповідності до положень ст. 332 КПК України відсутні законні підстави для призначення судом експертизи за клопотанням сторони захисту, оскільки надані суду висновки експертиз, які досліджені в судовому засіданні, не суперечать один одному, судово-медичний експерт була допитана судом першої інстанції, надала необхідні роз`яснення, висновки експерта обґрунтовані, узгоджуються з матеріалами справи та не викликають у суду жодних сумнівів.

Також суд правильно зауважив, що правова позиція полягає і ґрунтується не на тому, який саме механізм відбувся при заподіянні тілесних ушкоджень, про що зазначає сторона захисту. В даному випадку як встановлено судом, це підтвердила свідок ОСОБА_11 , ще в кімнаті біля неї почалася штовханина, застосування нецензурної лексики, виникла обопільна бійка між ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , а далі сварка з застосуванням фізичного насильства, продовжилася в кухні, при цьому потерпілий хоча і мав фізичну перевагу, але ця ситуація не створювала реальної загрози обвинуваченому, який це розумів у тій обстановці. Жодними об`єктивними фактами таку версію не доведено, крім, суб`єктивних показань обвинуваченого, дії якого направлені на пом`якшення відповідальності. Жодними належними доказами така версія сторони захисту не підтверджується, немає слідів боротьби між потерпілим і обвинуваченим, це підтверджується і фото таблицею до протоколу огляду місця події, з якого вбачається, що рясна кровотеча фонтанувала в кухні, де на стіні, а також на холодильнику, залишились сліди крові. Тому, суд правильно вважав, що не знайшла об`єктивного підтвердження версія сторони захисту, що нібито удар відбувся в тому місці і за тих обставин, про це також підтвердила в суді судово-медичний експерт.

Твердження сторони захисту про те, що експерт в поясненнях зазначила, що надасть відповіді, якщо будуть заявлені питання додатково перед експертом, також судом правильно визнані непереконливими та необґрунтованими, так як ті питання недоцільно ставити перед експертом з вищевикладених підстав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відмова у задоволенні вказаного клопотання сторони захисту не є порушенням принципу змагальності сторін, а свідчить про відсутність підстав для призначення зазначеної додаткової експертизи, оскільки її призначення буде слугувати затягуванню розгляду справи, що не узгоджується із завданням кримінального провадження, визначеним у ст. 2 КПК України, яким передбачається забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, стороною захисту заявлялося клопотання та захисник просив доручити органу досудового розслідування проведення слідчого експерименту з обвинуваченим за місцем вчинення злочину із застосуванням відеозйомки та проведення відповідних замірів та ситуаційного відтворення обставин здавлювання шиї ОСОБА_10 потерпілим та подальші дії ОСОБА_10 , направлені на вивільнення від стискання шиї, поєднане з нанесенням тілесних ушкоджень ножем. Однак, вказане клопотання судом першої інстанції також обгрунтовано відхилене як необґрунтоване з вищевикладених підстав. Більше того слід зауважити, що в ході слідчого експерименту обвинувачений демонстрував тільки два удари які він спричинив потерпілому, та один удар який наніс йому потерпілий. Інших дій, крім «захвату» за шию обвинувачений не демонстрував, однак тілесних ушкоджень на шиї в обвинуваченого немає, в тому числі не встановлено і крововиливів.

Щодо доводів захисника про те, що пояснення свідків вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 115 КК України не підтверджують та не спростовують доводів про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 118 КК України, то до них колегія суддів відноситься критично з тих підстав, що в матеріалах справ існують і письмові докази, за допомогою яких в сукупності з поясненнями потерпілої, свідків та експерта і встановлювались фактичні обставини справи та здійснювалась правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Щодо процесуальних порушень, допущених судом першої інстанції, на думку захисника, то з ними колегія суддів також погодитись не може, оскільки як слідує з матеріалів провадження в підготовчому судовому засіданні було роз`яснено сторонам про можливість розгляду справи в складі трьох суддів, однак клопотання про такий розгляд від сторони захисту до суду не надійшло.

Щодо відводу судді, то з матеріалів справи слідує, що після відмови суду в задоволенні клопотання захисника про призначення експертизи, останній заявив суду відвід, у зв`язку з чим відразу було зупинено розгляд справи та 06.08.2024 автоматизованою системою розподілу справи було визначено суддю ОСОБА_41 по розгляду цього відводу. Про дату, час і місце розгляду цього клопотання учасники провадження повідомлялись (а.с. 124-137 т.2), а тому підстав стверджувати про існування зі сторони суду порушень, в колегії суддів немає. Сам факт не доставлення обвинуваченого до суду на розгляд клопотання про відвід судді, про що наголошував захисник, то це на перконання колегії суддів, не може свідчити про істотні порушення, оскільки клопотань про участь в цьому засіданні від учасників не надходило, в тому числі і від сторони захисту, яка безпосередньо і є ініціатором цього відводу.

Також захисник стверджував про дії судді ОСОБА_1 , які на його думку, вказують на її упередженість, оскільки стосуються порад щодо зміни захисника через його некомпетентність, то колегія суддів зауважує, що такі твердження захисника і були предметом розгляду його заяви про відвід судді ОСОБА_1 , у задоволенні якої судом було відмовлено ( а.п.137)

За таких обставин підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України, як того просив захисник, колегією суддів не встановлено, як не встановлено і підстав стверджувати про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що слугувало б підставою для скасування вироку суду, а тому в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити за необгрунтованістю.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав часткове добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом враховано те, що вчинений ОСОБА_10 злочин, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, сам ОСОБА_10 є особою молодого віку, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, та те, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 осудний.

Щирого каяття обвинуваченого у вчиненому судом першої інстанції не встановлено, хоч і вказував він про визнання вини.

За встановлених судом обставин, враховуючи позицію потерпілої сторони, яка просила призначити суворе покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання необхідно призначити обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті за особливо тяжкий злочин, яке буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_10 нових злочинів, а також буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та меті, визначеній у ст. 50 КК України.

В апеляційній скарзі сторона захисту просила врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_10 з ОСОБА_15 викликали поліцію та швидку допомогу, при цьому намагались за вказіввками оператора швидкої, надати першу медичну допомогу потерпілому. ОСОБА_10 сам зустрічав поліцію та медиків.

Однак, аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи, колегія суддів не може перелічені захисником обставини визнати такими, що в даному випадку можуть вплинути на вид і строк призначеного обвинуваченому покарання, оскільки тут слід звернути увагу і на іншу поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , зокрема те, що вчинений ним злочин, визнаний судом доведеним, носить саме умисний характер, наслідок від нього смерть потерпілого.

В ході судового розгляду та апеляційного перегляду справи обвинувачений хоч і надавав пояснення, однак такі, які в сукупності з іншими доказами свого підтвердження не знайшли та спрямовуються виключно на применшення своєї вини, без щирого жалу та осуду своєї поведінки в цілому. Як йшлося вище, обвинувачений міг не позбавляти життя людину, однак свій умисел довів до кінця.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що подія сталася на фоні вживання спиртного, при цьому, як потерпіла так і свідки зауважували про неконтроловану поведінку обвинуваченого на фоні вживання алкоголю, однак останній висновків для себе не робив, що фактично і призвело до позбавлення життя потерпілого в його ж місці проживання та навіть за умови того, що з потерпілим обвинувачений значний час товаришували.

З пояснень потерпілої ОСОБА_7 слідує, що обвинувачений після події злочину надав їй кошти в сумі 32 700 грн матеріальної шкоди та 5 000 грн моральної. В ході апеляційного перегляду справи колегією суддів не встановлено факту подальшого відшкодування завданих обвинуваченим потерпілій (матері) наслідків, а вішкодування їй 5000 грн моральної шкоди є 1% від тої суми, що призначена судом першої інстанції, що в порівнянні з втратою дитини, фактично є нічим.

За таких обставин, колегія суддів підстав для призначення обвинуваченому менш суворого покарання не вбачає.

Щодо самого цивільного позову у кримінальному провадженні, то з матеріалів справи слідує, що вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2024 частково задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. В іншій частині вимог позову відмовлено за необгрунтованістю.

Як йшлося вище, в апеляційній скарзі захисник просив вказаний цивільний позов вирішити з урахуванням перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, підстав для чого колегією суддів в ході апеляційного перегляду справи не встановлено. Сам же обвинувачений ОСОБА_10 колегії суддів повідомив, що цивільний позов у розмірі 500 000 грн не заперечує та готовий надалі його відшкодовувати потерпілій.

За таких обставин колегія суддів підстав для зміни вироку суду в частині вирішення судом питання цивільного позову не вбачає.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування вироку суду, не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2024 слід залишити без зміни, як такий що узгоджується з положеннями ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2024, відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_10 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4