Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/284/25
Категорія ч.5 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000626 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 22 липня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогачів Баранівського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- за ч. 5 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, Солдат ОСОБА_9 будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира відділення - командира гранатомета гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 09.01.2023 близько 09:00 год самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_9 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини не повідомляв до 13.09.2023, коли з`явився у другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального Управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації та доведеності вини вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_9 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через надмірну суворість.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням положення ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробувальним терміном - 3 (три) роки.

Вказує, що ОСОБА_9 має молодий вік, допомагає матері по господарству, доглядає за сестрою інвалідом,

Захисник просить врахувати стан здоров`я обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 до апеляційного суду 02.12.2024 р., 12.03.2025 р., 12.05.2025 р., 02.07.2025 року не з`явився, поштові повідомлення за адресою, наявною в матеріалах справи, повернули з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою, мобільний телефон, який він надав для отримання кореспонденції, не дійсний, однак він обізнаний з розглядом апеляційної скарги, узгоджував свою позицію з захисником, спілкувався із ним під час перебування справи в апеляційному суді, що свідчить про те, що йому відомо про розгляд апеляційної скарги.

Крім того, участь обвинуваченого ОСОБА_9 у вказаному кримінальному провадженні не є обов`язковою, оскільки не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому колегія вважає таку поведінку обвинуваченого вважає недобросовісною, спрямованою на затягування розгляду справи та уникнення відповідальності, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 ч.5 ст.407 КК України.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, те що обвинувачений критично ставиться до вчиненого, кається, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується позитивно за місцем проживання, з місця проходження військової служби характеризується посередньо, заохочень і стягнень не має, хворів, має сім`ю в тому числі рідню сестру, яка є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, притягнуто до адміністративної відповідальності в 2023 році за вчинення адміністративних правопорушень, термін часу на протязі якого обвинувачений, як війсововослужбовець перебував у самовільному залишенні військової частини в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.5 ст.407 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, апеляційний суд враховує рішення Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду України у справі № 944/413/23 від 08.05.2024 року, у якому зазначено, що в умовах воєнного стану, коли військовослужбовці виконують свій військовий обов`язок безпосередньо у регіонах ведення бойових дій, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет України, звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання таких обов`язків, від відбування покарання з випробуванням демотивує та знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.

Самовільно залишивши місце служби під час воєнного стану, обвинувачений не лише підірвав власний авторитет серед підлеглих йому військовослужбовців та подав підлеглим ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, але й підірвав авторитет Збройних Сил України в цілому.

Беручи до уваги вищенаведене, положення ст.ст. 69, 75 КК України, які прямо забороняють їх застосування до кримінальних правопорушень, передбачених ст. 407 КК України вчинених в умовах воєнного стану чи бойовій обстановці, колегія суддів не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_9 та пом`якшення призначеного йому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м.Житомира від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: