Справа № 396/428/24
Провадження № 1-кс/396/361/25
УХВАЛА
08.09.2025 року м. Новоукраїнка
28.08.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191 КК України та ч.1 ст.366 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що за ОСОБА_6 , згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, зареєстровано на праві спільної часткової власності 1/2 частки двокімнатної квартири загальною площею (кв.м.): 43.6 за адресою АДРЕСА_1 .
З метою відшкодування шкоди завданої даним кримінальним правопорушенням, слідчий звернувся з зазначеним клопотанням.
Прокурор підтримала клопотання з підстав, в ньому зазначених.
Захисник в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру, яка належить ОСОБА_6 , зазначаючи на відсутність підстав такого арешту, оскільки санкції статей кримінального закону, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , не передбачають конфіскацію, а цивільний позов по справі не заявлений.
Підозрюваний підтримав позицію захисника.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши позиції учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частиною 2 ст. 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до п.1 ч. 3ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор недоведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядкустатей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.
Слідчий в клопотанні про арешт майна зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, серед іншого, арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України). Також зазначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта, за ОСОБА_6 на підставі спільної часткової власності зареєстровано 1/2 частки двокімнатної квартири загальною площею (кв.м.): 43.6 за адресою АДРЕСА_1
Санкція ч. 4 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Оскільки санкція ч. 4 ст. 191 КК України не містить покарання у вигляді конфіскації майна, посилання слідчого на п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, як на обґрунтування вимоги про накладення арешту на майно підозрюваного, є безпідставним, а тому клопотання про арешт майна з зазначеної підстави не підлягає задоволенню.
Санкція ст. 366 ч.1 КК України також не передбачає покарання у виді конфіскації майна.
Щодо наявності підстав для накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
Однак, в матеріалах кримінального провадження, які додані до клопотання слідчого про арешт майна, відсутні будь-які відомості щодо наявності у кримінальному провадженні заявленого цивільного позову з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першоїстатті 170 цього Кодексу.
В матеріалах клопотання слідчим не лолучено постанови про визнання потерпілим, відсутні відомості про наявність потерпілої особи у кримінальному провадженні.
Оскільки цивільний позов щодо відшкодування шкоди підозрюваним на даний час не заявлено, то суд вважає, що слідчим та прокурором не доведено передбачених ч. 6 ст.170 КПК України підстав для накладення арешту на майно підозрюваного.
Також слідчий суддя враховує, що до клопотання не долучено оціночного акту 1/2 частини квартири, яку належить арешту, довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості, що унеможливлює надати суду оцінку співрозмірності вартості такого майна завданій кримінальним правопорушенням шкоді, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК Українивартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
На думку слідчого судді, не доведення органом досудового розслідування усіх складових задля застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не надає можливість стверджувати про необхідність накладення арешту на майно в порядкуст. 170 КПК України.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна обставин та доданих до нього матеріалів не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Також слідчий суддя зазначає, що у разі задоволення цивільного позову, суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання про арештмайна слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 131, 132, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 09.09.2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1