Дата документу 21.04.2025 Справа № 331/3598/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3598/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/567/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились, оскільки на даний час всі докази судом не досліджені, обвинувачений не допитувався та на теперішній час є неможливим завершити судовий розгляд кримінального провадження по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що текст оскаржуваної ухвали складений заздалегідь, а саме за день до розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, про що свідчать дати, які містить ухвала.

Зазначає, що приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції не вказав про нові підстави, які б могли підтвердити наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для виправдання застосування найсуворішого запобіжного заходу впродовж такого значного часу.

Крім того вказує, що судом першої інстанції не визначено розмір застави, не проаналізовано належним чином підстави для зміни запобіжного заходу, а застосовано принцип «автоматичної законності».

Зазначає, що судом першої інстанції не надано можливості захиснику взяти участь у судовому засіданні та не розглянуто клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, чим порушено право на захист.

Звертає увагу на те, що норми ч. 6 ст. 176 КПК України не встановлюють для суду обов`язок застосувати до обвинуваченого тримання під вартою.

Також вказує про наявність поручителів, якими надано згоду на обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Зауважує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ненасильницького злочину та не несе небезпеку суспільству.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити його на більш м`який або визначити розмір застави.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що ОСОБА_7 вже понад 2 роки перебуває під вартою. Зауважив, що оскаржувана ухвала містить дату днем раніше, ніж її фактично було ухвалено.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що з 20 січня 2025 року стороною обвинувачення було надано всі наявні докази у даному кримінальному провадженні, наразі розглядаються численні ухвали захисника, оскільки сторона захисту попросила надати тимчасовий доступ до певних документів, які на її погляд необхідні для розгляду справи, отримала їх, але тривалий час суду не надає.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_7 інкримінується надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», а тому на переконання колегії суддів, існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченого на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості ОСОБА_7 користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів і такий ризик встановлено судом при розгляді клопотання прокурора.

Колегія суддів вважає, що і ризик перешкоджання іншим чином є досить актуальним, оскільки як випливає із клопотання прокурора, наразі всі співучасники даного кримінального провадженні не встановлені, в тому числі особи з числа представників країни агресора, досудове розслідування відносно яких здійснюється в іншому кримінальному провадженні, а отже, будучі на волі, використовуючи відповідні зв`язки із представниками країни агресора, обвинувачений може повідомити таких осіб про обставини, які стали йому відомі у зв`язку із ознайомленням з матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, є досить актуальними та вказують про недостатність застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Крім того, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, які визначають, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави при продовженні строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Щодо доводів захисника про наявність в тексті оскаржуваної ухвали дати, яка є раніше, ніж фактичне її постановлення, то слід вказати на таке.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали слідує, що вона дійсно містить дві дати її постановлення, зокрема, 19 березня 2025 року та 20 березня 2025 року.

Разом з цим, на запит апеляційного суду, судом першої інстанції було надіслано копію ухвали від 18 квітня 2025 року, якою виправлено описку в ухвалі Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року, зокрема, ухвалено вважати вірною дату її винесення 20 березня 2025 року.

Отже, із наведеного випливає, що дата - 19 березня 2025 року, яка вказана в оскаржуваній ухвалі, є вочевидь технічною помилкою, яку було виправлено судом першої інстанції шляхом постановлення ухвали від 18 квітня 2025 року.

Окремо, слід звернути увагу на посилання захисника - адвоката ОСОБА_8 на те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин не є насильницьким та не несе небезпеку суспільству, які колегія суддів вважає неприйнятними, адже, злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 є злочином проти основ національної безпеки України, направлений на завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

З приводу доводів щодо порушення під час розгляду клопотання прокурора права на захист, то слід зазначити, що як випливає із матеріалів провадження, у судовому засіданні від 20 березня 2025 року, в якості захисника обвинуваченого ОСОБА_7 приймав участь адвокат ОСОБА_9 , жодних заперечень з боку обвинуваченого щодо участі вказаного адвоката, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали провадження не містять і клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, яке судом першої інстанції не було розглянуто, про що вказує апелянт.

Відтак, вказані апелянтом доводи щодо порушення права на захист, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Щодо посилання на тривале тримання обвинуваченого під вартою, то слід зазначити, що тримання ОСОБА_7 під вартою такий період обумовлюється об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Отже, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2025 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4