Справа №575/996/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/984/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

10 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 575/996/23 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2025, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Валер`янівка Близнюківського району Харківської області, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника адвоката ОСОБА_13 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- представник потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_15 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки обвинувачений вину не визнав, не розкаявся, не вибачився перед потерпілою, яка зазнала сильних душевних і моральних страждань, вчинені обвинуваченим дії призвели до порушення нормального способу життя потерпілої та хвороби, яка потребує довготривалого лікування;

- представник потерпілої ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_15 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки обвинувачений вину не визнав, не розкаявся, не вибачився перед потерпілою, яка зазнала сильних душевних і моральних страждань, вчинені обвинуваченим дії призвели до порушення нормального способу життя потерпілої;

- прокурор ОСОБА_17 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_12 винним та призначити покарання: за ч. 3 ст. 152 КК у виді 12 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 152 КК у виді 15 років позбавлення волі; за ч. 6 ст. 152 КК у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зарахувати попереднє ув`язнення у строк покарання. Включити інформацію про ОСОБА_12 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини про статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи. В іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обгрунтовані тим, що обвинувачений своєї вини не визнав, злочинні дії вчиняв протягом більш ніж трьох років відносно двох потерпілих із використанням їх безпорадного стану внаслідок віку, відсутні пом`якшуючі покарання обставини.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2025 ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК, і йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 152 КК у виді позбавлення волі строком 10 років; за ч. 4 ст. 152 КК у виді позбавлення волі строком 12 років; за ч. 6 ст. 152 КК у виді позбавлення волі строком 15 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 15 років. Стягнуто з ОСОБА_12 : на користь ОСОБА_14 200 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_16 1200 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 350 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; в дохід держави 59118,05 грн у рахунок відшкодування витрат за проведення судових експертиз.

Згідно вироку суду, ОСОБА_12 у липні 2019 р. привіз на автомобілі свою падчерку ОСОБА_14 , яка на той час не досягла чотирнадцятирічного віку, до лісосмуги в смт. Кириківка Охтирського району Сумської області, де вчинив відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій.

Починаючи з липня 2019 р. і до досягнення ОСОБА_14 чотирнадцятирічного віку, а саме до 10.04.2021 ОСОБА_12 декілька разів кожного тижня вчиняв відносно малолітньої ОСОБА_14 дії сексуального характеру з використанням геніталій у будинку за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Після досягнення ОСОБА_14 чотирнадцятирічного віку ОСОБА_12 , який проживав з нею та її матір`ю однією сім`єю, продовжив вчинювати дії проти статевої свободи та статевої недоторканості своєї падчерки.

23.10.2021 та 06.11.2021 неповнолітня ОСОБА_14 через погрози ОСОБА_12 прибувала до домоволодіння АДРЕСА_1 , де обвинувачений, діючи повторно, вчиняв відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

22.11.2021 ОСОБА_12 близько 14 год. вивіз неповнолітню ОСОБА_14 до лісосмуги поблизу смт. Велика Писарівка Охтирського району Сумської області, де повторно вчинив відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

10.04.2022 у другій половині дня за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 повторно вчинив відносно неповнолітньої ОСОБА_14 дії сексуального характеру з використанням геніталій, без її добровільної згоди.

13.05.2022 близько 18 год., 05.06.2022 близько 19 год., 22.06.2022 близько 20:30 год., 03.07.2022 близько 20 год., 04.07.2022 близько 12 год. за вказівкою ОСОБА_12 насильницького змісту неповнолітня ОСОБА_14 приходила до домоволодіння АДРЕСА_1 , де обвинувачений, повторно вчиняв відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди.

04.07.2022 близько 22 год. ОСОБА_12 , перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, вчинив відносно неповнолітньої ОСОБА_14 дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

24.07.2022 близько 18:30, 11.10.2022 близько 12 год., 15.10.2022 близько 18 год., 13.11.2022 близько 18:30, 21.11.2022 близько 15 год., 14.12.2022 близько 19 год. за вказівкою ОСОБА_12 неповнолітня ОСОБА_14 приходила до домоволодіння АДРЕСА_1 , де обвинувачений, діючи повторно, вчиняв відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

22.08.2022 близько 14 год. та 04.12.2022 близько 13 год. ОСОБА_12 привозив неповнолітню ОСОБА_14 до домоволодіння АДРЕСА_1 , де, діючи повторно, вчиняв відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

27.01.2023 неповнолітня ОСОБА_14 разом з ОСОБА_12 прибули до домоволодіння АДРЕСА_1 , де обвинувачений, діючи повторно, вчинив відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

Крім того, обвинувачений вчиняв злочини, передбачені ч. 3 ст. 152 КК, і відносно подруги своєї падчерки ОСОБА_14 неповнолітньої ОСОБА_16

12.08.2022, 21.08.2022 близько 14 год., 27.08.2022 близько 13 год., 04.09.2022 близько 13 год., 17.09.2022 близько 13 год., 25.09.2022 близько 13 год., 01.10.2022 близько 13 год., 09.10.2022 близько 13 год., 15.10.2022 близько 13 год., 24.10.2022 близько 13 год., 30.10.2022 близько 13 год., 17.11.2022 близько 13 год., 23.11.2022 близько 13 год., 29.11.2022 близько 13 год., 08.12.2022 близько 13 год., 29.12.2022 близько 13 год., 08.01.2023 близько 13 год. за наказами ОСОБА_12 , пов`язаними із погрозами застосування фізичної розправи, неповнолітня ОСОБА_16 приходила до домоволодіння по АДРЕСА_1 , де обвинувачений, діючи повторно, вчиняв відносно неї дії сексуального характеру з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційні скарги представника потерпілих, доводи представника потерпілих ОСОБА_11 , яка підтримала свої апеляційні скарги та апеляційну скаргу прокурора, доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 , які заперечили проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_12 кримінальних правопорушень та його особі через м`якість, то вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням, а для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість (ст. 414 КПК).

Повертаючись до кримінального провадження, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, внаслідок чого призначив ОСОБА_12 покарання за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідними частинами статей КК, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Так, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_12 , який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, розлучений, має постійне місце проживання, є батьком шістьох малолітніх дітей, негативна характеристика відсутня.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, не встановлено.

Разом з тим, всупереч вимогам ст. 370 КПК, суд першої інстанції не обґрунтував і не вмотивував у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб свій висновок щодо розміру призначеного обвинуваченому покарання за кожне із вчинених ним злочинів.

Зокрема, судом належним чином не враховано тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, які є особливо тяжкими, спрямованими проти статевої недоторканності та свободи потерпілих, активність, цілеспрямованість, тривалість, чисельність і систематичність вчинених ним дій.

Про особливу та виняткову тяжкість вчинених злочинів свідчить також та обставина, що потерпілими від них є дві неповнолітні особи, одна з яких під час вчинення зґвалтувань перебувала також у малолітньому віці та сімейних відносинах із обвинуваченим. Злочини відносно потерпілої ОСОБА_14 обвинувачений вчиняв більше трьох років, після чого він свої дії не припинив та продовжив вже відносно іншої неповнолітньої ОСОБА_16 , що тривало майже пів року.

Зазначені обставини вказують на високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_12 , його стійку антисоціальну налаштованість та відчуття безкарності.

Суттєве значення має й те, що злочинний умисел обвинувачений досягав кожного разу із висловлюванням погроз та використанням безпорадного стану потерпілих через їх вік. При цьому необхідно зауважити, що обвинувачений категорично заперечив свою вину, не розкаявся у вчиненому та не надав критичної оцінки своїм протиправним діям, намагаючись уникнути відповідальності за вчинені злочини.

Не враховано достатньою мірою і позицію потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення волі, а також того, що діями обвинуваченого спричинено тяжкі психотравмуючі наслідки для неповнолітніх, відбулося порушення їх нормального, фізичного та соціального розвитку.

Відповідно ч. 2 ст. 409 КПК невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування вироку суду першої інстанції, а згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 цього Кодексу суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок та ухвалити новий вирок, оскільки є необхідність у застосуванні до обвинуваченого більш суворого покарання, ніж було визначене первісно судом першої інстанції.

При призначенні ОСОБА_12 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх суспільну небезпечність, сукупність всіх обставин, що характеризують ці правопорушення, їх наслідки, відсутність пом`якшують і обтяжуючих покарання обставин та вважає, що покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 152 КК строком 11 років, за ч. 4 ст. 152 КК строком 14 років, а за ч. 6 ст. 152 КК у виді довічного позбавлення волі є єдиним, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а також перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Колегія суддів наголошує на тому, що будь-яке інше, менш суворе покарання за ч. 6 ст. 152 КК, зокрема позбавлення волі на певний строк, враховуючи наведені вище обставини, не зможе забезпечити досягнення мети покарання та відновлення соціальної справедливості, так як створюватиме ризик повторення подібних злочинів і не зможе гарантувати безпеки суспільства та неповнолітніх осіб.

В апеляційних скаргах не оскаржується правова кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність його вини, тому вимоги прокурора та представника потерпілих про визнання ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК, задоволенню не підлягають.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК інформація про ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень проти статевої свободи і статевої недоторканості малолітньої особи підлягає включенню до «Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 і ч. 15 ст. 615 КПК України,

ухвалила:

Апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2025 відносно ОСОБА_18 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість і ухвалити новий вирок.

ОСОБА_18 вважати засудженим за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152 і ч. 6 ст. 152 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком одинадцять років;

- за ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі строком чотирнадцять років;

- за ч. 6 ст. 152 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_19 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України включити інформацію про ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до «Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».

В іншій частині вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2025 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5