Справа № 461/1023/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/269/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження №0000013 від 21.02.2023 року про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мощаниця, Острозької МТГ Рівненської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має троє малолітніх дітей, непрацюючого, раніше несудимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та представника потерпілого Львівської міської ради адвоката ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень в дохід держави.

Звільнено ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , 13.08.2020, перебуваючи в приміщенні, в якому здійснює свою діяльність приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 по АДРЕСА_3 , вчинив підроблення офіційного документа, зокрема, вніс до акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020 неправдиві відомості щодо факту належності на праві власності нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі якого до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» перейшло нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, зокрема, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 03.06.2020, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) завідомо підроблений документ, зокрема: сертифікат відповідності №ЛВ001828 від 31.12.2010 виданий інспекцією ДАБК у Львівській області з метою використання вказаного підробленого документа на заволодіння чужим майном шляхом обману та для здійснення правочину з нерухомим майном.

Зокрема, що 03.06.2020, маючи та реалізовуючи свій злочинний умисел на протиправне заволодіння нерухомим майном, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, а саме: нежитловим приміщенням площею 61.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , прибув до виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, що за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, м. Бібрка, вул. Тарнавського, 22. Перебуваючи у згаданому приміщенні, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та володіючи інформацією про те, що нежитлове приміщення у АДРЕСА_4 (цокольний поверх) ніколи не перебувало у його власності, а є об`єктом комунальної власності Львівської міської ради, подав державному реєстратору виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_13 заяву від 03.06.2020 про передачу в приватну власність нежитлового приміщення площею 61.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , квитанцію про оплату №2 від 03.06.2020 на суму 210 грн., призначення якої адміністративний збір за державну реєстрацію, технічний паспорт на нежитлові приміщення АДРЕСА_5 , до яких долучив заздалегідь підготовлений завідомо підроблений документ, а саме: сертифікат відповідності №ЛВ001828 від 31.12.2010, виданий інспекцією ДАБК у Львівській області, на підставі яких, 03.06.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_13 (який не був обізнаний у механізмі вчинення кримінального правопорушення) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення №21 площею 61.9 кв.м. реєстраційний номер 101 за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) в особливо велоиких розмірах , зокрема, що діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, та знаючи, що нежитлове приміщення у АДРЕСА_4 (цокольний поверх) ніколи не перебувало у його власності, а також усвідомлюючи, що в останнього відсутні будь-які законні підстави на отримання у приватну власність вказаного об`єкту нерухомого майна Львівської міської ради, використавши завідомо підроблений документи, а саме: сертифікат відповідності №ЛВ001828 від 31.12.2010 виданий інспекцією ДАБК у Львівській області, шляхом введення в оману особи, уповноваженої на вчинення юридично значущих дій, а саме: державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_13 (який не був обізнаний у механізмі вчинення кримінального правопорушення), використавши завідомо підроблені документи та шляхом вчинення дій спрямованих на державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шахрайським способом заволодів об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , та заподіяв майнову шкоду в особливо великих розмірах законному власнику об`єкту нерухомого майна - територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на загальну суму 1 532 142 гривні, що відповідно до примітки ст.185 КК України є майновою шкодою в особливо великих розмірах.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації ( відмиванню) доходів, зокрема, що керуючись злочинним умислом, з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, 13.08.2020 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, у якому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 у м.Львові по вул.Коперника, 47 засвідчено справжність підписів ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , передав до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТУНА СИСТЕМ ІНВЕСТ», нежитлове приміщення №21 площею 61.9 кв.м., реєстраційний номер 101 за адресою: Львівська область, м. Львів, вулиця Ужгородська, будинок 6, чим реалізував набуте ним внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння право на розпорядження вищезазначеним об`єктом нерухомості, та відчужив вказане майно на загальну суму 1 532 142 гривні.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурора ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду міста Львова від 10.02.2025, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.І ст.209 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.І ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, за ч.І ст.358 КК України визнано винуватим та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн в дохід держави, та звільнено від призначеного покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, за ч.4 ст.190 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі, за ч.1 ст.209 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з будівництвом терміном на 1 (один) рік з конфіскацією майна.

У відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з будівництвом терміном на 1 (один) рік з конфіскацією майна.

Вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що згідно з вироку суду, формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 судом визнано недоведеним, а підставами для виправдання ОСОБА_6 суд навів ряд мотивів, зокрема, що:

- проаналізувавши показання допитаних свідків, суд констатував, що жоден з них не вказує на обвинуваченого як на особу, яка вчинила інкриміновані кримінальні правопорушення.

Так, ухвалюючи вирок суд упереджено віднісся до показань ключових свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 спотворивши такі та виклавши їх у вироку на власний розсуд, зазначивши головним аргументом те, що дані свідки не впізнають ОСОБА_6 у судовому засіданні.

Зазначає, що не зважаючи на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та повністю заперечив свою причетність до злочинів, його вина повністю та поза розумним сумнівом підтверджується зібраними по справі доказами, які були досліджені у ході судового розгляду із дотриманням вимог КПК України.

Разом з тим, на підтвердження вини обвинуваченого стороною обвинувачення долучено, а судом досліджено оригінал квитанції про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію приміщення АДРЕСА_5 , виданий на ім`я ОСОБА_17 на суму 210 гривень, однак даний доказ вини у вироку судом свідомо упущено.

Водночас, судом в судовому засіданні як доказ шкоди, спричинений Львівській міській раді ОСОБА_6 , досліджено долучений прокурором висновок оціночно-будівельної експертизи №90/23 від 05.01.2024, однак, у вироку такий з невідомих причин не відображений.

Крім цього, на підтвердження вини обвинуваченого, представником потерпілого до матеріалів кримінального провадження долучено рішення Господарського суду Львівської області від 17.07.2023 у справі № 914/2736/21 та Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2023, якими підтверджено, що наявний в матеріалах справи сертифікат відповідності Державної архітектурно будівельної інспекції у Львівській області, серія та номер ЛВ001828, виданий 31.12.2010 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2010 виданий ОСОБА_6 на нежитлові приміщення після реконструкції, загальною площею 61,9 m2 на цокольному поверсі трьохповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 не може вважатись законною, передбаченою ст.328 Цивільного кодексу України, підставою для набуття останнім прав власності і вибуття (відповідно) зазначених приміщень із комунальної власності, а тим самим встановлено незаконне та протиправне набуття ОСОБА_6 у власність вказаного вище приміщення.

Велика стурбованість сторони обвинувачення викликана тим, що при ухваленні вироку суд грубо порушив вимоги кримінального процесуального закону України, та незважаючи на подані прокурором та представником потерпілого докази вини обвинуваченого, однобічно й цілеспрямовано взяв лише до уваги покази ОСОБА_6 , які є не логічними, оманливими та не змістовними, які суперечать іншим показанням, отриманим судом під час судового розгляду кримінального провадження, а також є такими, що свідомо спрямовані на введенні суду в оману з метою уникнення передбаченого кримінальним законом України покарання.

Зазначає, що на підтвердження вищенаведеного, обвинувачений у тяжких кримінальних правопорушеннях ОСОБА_6 та його захисник, в судовому засіданні не заявили жодного клопотання про допит осіб чи дослідження доказів захисту, які б могли спростувати невинуватість останнього у інкримінованих йому стороною обвинувачення злочинних діях, іцо саме собою свідчить про відсутність будь- яких доказів невинуватості обвинуваченого з боку захисту.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого Львівської міської ради ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду міста Львова від 10.02.2025, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України та виправдано на підставі п.1 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, за ч.1 ст.358 КК України визнано винуватим та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі (1000) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 грн в дохід держави, та звільнено від призначеного покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України - скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, за ч.4 ст.190 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі, за ч.1 ст.209 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з будівництвом терміном на 1 рік з конфіскацією майна.

У відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з будівництвом терміном на 1 рік з конфіскацією майна.

Вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що згідно з вироку суду, формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 судом визнано недоведеним, а підставами для виправдання ОСОБА_6 суд навів ряд мотивів, зокрема, що проаналізувавши показання допитаних свідків, суд констатував, що жоден з них не вказує на обвинуваченого як на особу, яка вчинила інкриміновані кримінальні правопорушення.

Так, ухвалюючи вирок суд упереджено віднісся до показань ключових свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 спотворивши такі та виклавши їх у вироку на власний розсуд, зазначивши головним аргументом те, що дані свідки не впізнають ОСОБА_6 у судовому засіданні.

Зазначає, що не зважаючи на те, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та повністю заперечив свою причетність до злочинів, його вина повністю та поза розумним сумнівом підтверджується зібраними по справі доказами, які були досліджені у ході судового розгляду із дотриманням вимог КПК України.

Разом з тим, на підтвердження вини обвинуваченого стороною обвинувачення долучено, а судом досліджено оригінал квитанції про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію приміщення АДРЕСА_5 , виданий на ім`я ОСОБА_17 на суму 210 гривень, однак даний доказ вини у вироку судом свідомо упущено.

Водночас, судом в судовому засіданні як доказ шкоди, спричинений Львівській міській раді ОСОБА_6 , досліджено долучений прокурором висновок оціночно-будівельної експертизи №90/23 від 05.01.2024, однак, у вироку такий з невідомих причин не відображений.

Зазначає, що крім цього, на підтвердження вини обвинуваченого, представником потерпілого до матеріалів кримінального провадження долучено рішення Господарського суду Львівської області від 17.07.2023 у справі № 914/2736/21 та Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2023, якими підтверджено, що наявний в матеріалах справи сертифікат відповідності Державної архітектурно будівельної інспекції у Львівській області, серія та номер ЛВ001828, виданий 31.12.2010 на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2010 виданий ОСОБА_6 на нежитлові приміщення після реконструкції, загальною площею 61,9 m2 на цокольному поверсі трьохповерхового житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Ужгородська, 6 не може вважатись законною, передбаченою ст.328 Цивільного кодексу України, підставою для набуття останнім прав власності і вибуття (відповідно) зазначених приміщень із комунальної власності, а тим самим встановлено незаконне та протиправне набуття ОСОБА_6 у власність вказаного вище приміщення.

Таким чином, незважаючи на подані прокурором та представником потерпілого докази вини обвинуваченого, суд першої інстанції однобічно й цілеспрямовано взяв лише до уваги покази ОСОБА_6 , які є не логічними, оманливими та не змістовними, а також такими, що суперечать іншим показанням, отриманим судом під час судового розгляду кримінального провадження, та є такими, що свідомо спрямовані на введенні суду в оману з метою уникнення передбаченого кримінальним законом України покарання.

Зазначає, обвинувачений у тяжких кримінальних правопорушеннях ОСОБА_6 та його захисник, в судовому засіданні не заявили жодного клопотання про допит осіб чи дослідження доказів захисту, які б могли спростувати невинуватість останнього у інкримінованих йому стороною обвинувачення злочинних діях, що саме собою свідчить про відсутність будь-яких доказів невинуватості обвинуваченого з боку захисту.

Окрім того, самі покази обвинуваченого, який зазначав, що вважав, що підписує документи на реєстрацію ФОП є нелогічними та непослідовними, оскільки згідно ст. 59 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний роз`яснити заінтересованим особам, що беруть участь у вчиненні нотаріальної дії, їх права та обов`язки, зміст та наслідки вчинюваних нотаріальних дій, навіть якщо учасники нотаріальної справи і не зверталися із проханням про це, що при посвідченні акту приймання передачі ОСОБА_6 в статутний фонд ТОВ "Фортуна Систем Інвест" майна Львівської міської ради нотаріусом було зроблено.

Вважає, що дії суду щодо виправдання особи, яка незаконно заволоділа майном громади м. Львова є незаконними, упередженими та такими що фактично створюють ситуацію, в якій можливо заволодіти комунальним майном та в подальшому уникнути за це відповідальності. Такі дії становлять значну суспільну небезпеку, оскільки також дозволяють і іншим особами вчиняти подібні злочини відносно майна комунальної власності.

В межах даної справи, дії обвинуваченого спричинили шкоду Львівській міській раді, яка з 2020 по 2024 рік вимушена була ініціювати судовий процес щодо витребування майна, яке було відчужене обвинуваченим. При цьому даний процес вже відбувався з третіми особами, які стверджували, що добросовісно заволоділи майном.

Окрім того, судом не було вирішено долю нерухомого майна, яке було предметом вчинення кримінального правопорушення - не повернуто у власність Львівської міської ради, що передбачено КПК.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор та представник потерпілого ставлять питання про скасування вироку у частині визнання невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України ОСОБА_6 у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та просять ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

положення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно яких кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Пункт 2 статті 6 Конвенції з прав людини проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року.

У справах «Грабчук проти України» від 21 вересня 2005 року, «Шагін проти України» (2010 року) Європейський суд з прав людини встановив, що національні суди визнали заявників винними, спираючись на слабкі докази та припущення про їх причетність до вчинення злочину, чим було порушено принцип презумпції невинуватості.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Як вбачається зі змісту положень ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених КПК випадках на потерпілого.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Положення ст.ст.370, 373 КПК України регламентують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Пунктом 1 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом у повній мірі дотримано наведені вимоги закону при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 .

Виправдовуючи ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність наявності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України, відтак, за означеними статтями ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив наступне. У 2020 році він працював різноробочим на будовах міста Львова, зокрема, на одному із об`єктів по вулиці Січових Стрільців робили ремонт кафе. На будові з ним працював мужчина, який називався ОСОБА_18 , якого вважали прорабом. Останній запропонував ОСОБА_6 зареєструватись приватним підприємцем, щоб самостійно займатись ремонтами. Він (обвинувачений) подумав і вирішив погодитись, оскільки вирішив, що це йому буде вигідніше і прибутковіше, хоча для цього не мав ні відповідної освіти, ні знань, ні навиків підприємництва, оскільки був просто різноробочим і наймався на будь-які будівельно-ремонтні роботи. Через якийсь час ОСОБА_18 прийшов на роботу, попросив у нього копію паспорта та ідентифікаційного коду для реєстрації ОСОБА_6 приватним підприємцем, які згодом передав останньому. Через якийсь час його завели до нотаріуса підписати документи, щоб провести реєстрацію ФОП. Жодних документів ОСОБА_6 на руки ніхто не давав і про те, що він був власником нерухомого майна, останній довідався під час проведення досудового розслідування. Зі свідком Фортуною він незнайомий, з ТЗОВ «Фортуна Систем Інвест» ніяких господарських відносин не мав. Вважає, що його ввели в оману, обшахрували, скориставшись його нерозумінням ситуації, наївністю та відсутністю елементарних знань і навиків у підприємницькій діяльності.

В подальшому, ОСОБА_18 звільнився з робочої бригади, а ОСОБА_6 ще якийсь час працював з іншими працівниками, доки була робота, однак за це їм не заплатили за три тижні. Нотаріуса в судовому засіданні ОСОБА_6 вперше побачив. Факт підписання договору в нотаріуса йому невідомий. Де знаходиться місто Бібрка, йому невідомо, до реєстратора в місті Бібрка ніколи не звертався. Реєстратори йому невідомі. Ознайомившись з журналом реєстрації нотаріальних дій, ОСОБА_6 заперечив свій підпис у цьому документі.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений ОСОБА_6 підтримав наведені показання.

У ході судового розгляду справи місцевим судом було допитано свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та проаналізувавши показання допитаних свідків, суд констатував, що жоден з них не вказує на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила інкриміновані кримінальні правопорушення.

Окрім зазначених показань обвинуваченого та свідків, місцевий суд дослідив та оцінив у відповідності до вимог ст.94 КПК України, надані стороною обвинувачення докази, а саме: відповіді інспекції ДАБК ЛМР за №2274-23 від 28.03.2023 року, відповіді Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР за №2432-23 від 03.04.2023 року, інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 57 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , 19.10.2017 було зареєстроване за Львівською міською радою на праві комунальної власності; копію Сертифікату відповідності №ЛВ 001828 від 31.12.2010, виданого Інспекцією ДАБК у Львівській області; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої від імені ОСОБА_6 , видом реєстрації зазначено виникнення права власності; протокол огляду місця події від 03.05.2023, проведено огляд зовнішньої частини приміщення за адресою: АДРЕСА_4 ; протокол обшуку від 25.05.2023 проведено обшук у приміщенні № 21 за адресою: АДРЕСА_4 ; ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 30 травня 2023 року (справа № 463/2221/23) про накладення арешту на приміщення АДРЕСА_5 , та приміщення за адресою: м.Львів, вул.Ужгородська, 6; протокол тимчасового доступу до речей та їх вилучення від 21.09.2023, проведено вилучення документів у приватного нотаріуса ОСОБА_12 ; реєстр для реєстрації нотаріальних дій (справа №02-33, том №1) 13.08.2020 під номером нотаріальної дії 857-862; письмові пояснення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 ; копію акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020 у зв`язку з внесенням вкладу ОСОБА_6 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест», а саме: нежитлового приміщення № 21 за адресою: м.Львів, вул.Ужгородська, 6; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.08.2020 ТОВ «Фортуна Систем Інвест»; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53634811 від 17 серпня 2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно; інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення №21 загальною площею 61,9 кв.м. по АДРЕСА_4 ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріуса ОСОБА_22 ; постанову Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі №914/2736/21; постанову прокурора про об`єднання матеріалів кримінального провадження від 18 жовтня 2023 року; постанову прокурора про об`єднання матеріалів кримінального провадження від 18 січня 2024 року; постанову від 19 січня 2024 року начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 ; висновку експерта №90/23 від 05.01.2024 року; матеріали камеральної перевірки щодо законності дій державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_13 , ініційованої Галицькою окружною прокуратурою міста Львова та проведеної на підставі наказу Міністерства юстиції України №2850/7 від 07.12.2023 року; постановою слідчого від 22 січня 2024 року про відібрання зразків для експертиз у ОСОБА_6 ; протокол відібрання зразків для експертиз від 22 січня 2024 року у ОСОБА_6 .

Всупереч апеляційним доводам прокурора та представника потерпілого, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що аналіз та оцінка зазначених вище та досліджених місцевим судом доказів свідчить про недоведеність вчинення обвинуваченим вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

Так, як правильно визначив місцевий суд, згідно досліджених доказів, стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено, що саме ОСОБА_6 використав підроблений сертифікат (підроблення сертифікату невідомою особою не оспорюється) шляхом подання його державному реєстратору ОСОБА_13 . Зокрема, досудовим слідством не встановлено, що обвинувачений особисто подавав вказаний сертифікат державному реєстратору, оскільки відсутні докази підписання останнім відповідної заяви, яка надавалась реєстратору (заява взагалі не містить підпису ОСОБА_6 ), оплати за реєстрацію (що саме ОСОБА_6 здійснював таку), подання такої заяви реєстратору особисто ОСОБА_6 , а сам обвинувачений категорично заперечує такі обставини.

Як пояснив суду ОСОБА_6 , він став об`єктом шахрайської схеми із заволодіння майном комунальної власності. Достеменно невідомі йому особи ввели його в оману, скориставшись недостатньою обізнаністю у процедурах набуття статусу ФОП, під виглядом реєстрації фізичної особи підприємця, отримали від нього копію паспорту та ідентифікаційного коду, завезли його до нотаріуса, де він підписав документи, не читаючи їх змісту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за встановленими обставинами та поданими прокурором доказами суб`єктивна сторона (внутрішня сторона) злочину, тобто психічна діяльність обвинуваченого, що відображає ставлення його свідомості та волі до суспільного небезпечного діяння і до його наслідків, не свідчить про наявність в ОСОБА_6 прямого умислу на використання підробленого документа.

Також, колегії суддів погоджується із мотивами суду про те, що стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_6 отримав від невстановленої слідством особи завідомо підроблений документ та 03.06.2020 подав державному реєстратору для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно копію Сертифікату відповідності № ЛВ001828 від 31.12.2010 року, заволодівши в такий спосіб об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 03.06.2020 не перебував у приміщенні Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, не підписував та не подавав державному реєстратору заяви про передачу у приватну власність спірного нежитлового приміщення.

До заяви, яка була подана державному реєстратору, не було долучено документ, який посвідчував особу заявника, зокрема, копію паспорта ОСОБА_6 . Сам обвинувачений заперечив факт звернення до державного реєстратора Бібрської міської ради 03.06.2020, та повідомив, що ніколи в місті Бібрка не був; де знаходиться це місто, йому не відомо. Окрім того, ОСОБА_6 повідомив, що йому не було відомо про реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_4 , а також не було відомо про сертифікат відповідності, на підставі якого було зареєстроване право власності.

При цьому, копія Сертифікату відповідності та відсутність документів щодо права власності не є законною підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_13 (державні реєстратори) не підтвердили факту подання 03.06.2020 заяви на реєстрацію права власності на нежитлове приміщення саме ОСОБА_6 . Відсутність підпису останнього на вказаній заяві ОСОБА_13 пояснив «людським фактором», «можливо недодивились».

При цьому, відповідно до матеріалів камеральної перевірки щодо законності дій державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_13 , встановлено порушення ним вимог статей 3, 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 2, 12, 14, 40, 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, оскільки проведено державну реєстрацію без документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичного жодного іншого доказу винуватості обвинуваченого по ч.4 ст.190 КК України, окрім заяви від імені ОСОБА_6 , особисто ним не підписаної, при відсутності даних її подання ним особисто, прокурором суду не надано.

Окрім того, як вбачається із Реєстру реєстрації нотаріальних дій 13.08.2020 (справа № 02-33, т.1) під номером нотаріальної дії 857-862 зареєстровано нотаріальну дію щодо внесення ОСОБА_6 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» нежитлового приміщення №21 по вул.Ужгородська, 6 в м.Львові.

В матеріалах справи міститься копія Акта приймання-передачі вказаного нерухомого майна ОСОБА_6 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест».

Справжність свого підпису на вказаному акті обвинувачений не заперечує, однак, пояснив, що не усвідомлював змісту та наслідків своїх дій, оскільки не вважав, що підписує документи, які пов`язані із нерухомим майном.

Як встановив суд, обвинувачений не використовував завідомо підробленого документу та не заволодів чужим майном шляхом обману, відтак, не може бути визнаний винним у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільного небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Прокурор, як на доказ винуватості ОСОБА_6 за ст.209 КК України, покликається на заяву ОСОБА_24 , дружини обвинуваченого, якою надано згоду на вчинення обвинуваченим правочинів та інших юридично значимих дій щодо спільного майна подружжя, зокрема і нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 пояснив, що його дружина подібної заяви не писала, в нотаріуса не була, і з цього приводу йому нічого невідомо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий доказ як не є належний та допустимий, оскільки ОСОБА_24 в якості свідка з наведених обставин не допитувалась, вчинених нею дій не пояснювала, свій підпис не підтвердила, експертиза її підпису не проводилась.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежну оцінку показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є необґрунтовані. Судом першої інстанції зазначеним показам надано належну правову оцінку в сукупності з іншими доказами у справі з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд ретельно перевірив наявні у кримінальному провадженні докази, на підставі яких ОСОБА_6 було висунуто обвинувачення, з дотриманням вимог ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності та правильно дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України, ухваливши виправдувальних вирок.

Згідно ст.7 КПК України, загальними засадами кримінального провадження, крім інших, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень ст.129 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд при розгляді даної справи не допустив таких порушень вимог кримінального процесуального законодавства України, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований та справедливий вирок.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 358 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У відповідності до положень ст. 68 КК України , при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннями статей 65-67 цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. За вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, характеризуючи особу ОСОБА_6 , встановив, що він раніше не судимий; одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей; характеризується позитивно; на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора та представника потерпілого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_10 та представника потерпілого Львівської міської ради адвоката ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 та представника потерпілого Львівської міської ради адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3