Справа № 136/2408/24
провадження №1-кп/136/132/24
УХВАЛА

іменем України

"23" травня 2025 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000316 від 30.10.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Купище Коростенського району Житомирської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, проживає у цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор ініціював клопотання про продовження строку застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 19.12.2024 стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено судом, строк дії ухвали суду вичерпує свою дію 02.06.2025, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, а оскільки ризики, які стали підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшились та продовжують існувати, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки, відтак наявна необхідність у продовженні строку застосування запобіжного заходу.

Захисник подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , мотивуючи позицію тим, що ризики, які були підставою застосування до його підзахисного запобіжного заходу частково зменшились або перестали існувати, а саме:

- щодо переховування обвинуваченого від суду, то такий ризик взагалі не існує, на думку захисту, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше від суду не переховувався, свою вину у вчиненому діянні щодо проникнення в торговий магазин та викрадення продуктів харчування визнав, щиро розкаявся.

- щодо ризик впливу на потерпілого та свідків, то такий ризик відпав, у зв`язку з проведеним судом допитом вказаних осіб.

- щодо ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, то ОСОБА_3 , перебуваючи тривалий час під вартою, переосмислив свою поведінку, вину свою в протиправних діях визнав, дав суду правдиві покази, надав відповідну оцінку таким діям та зробив висновки, став на шлях виправлення та завірив Суд, що не буде вчиняти будь - яких кримінальних правопорушень, має намір продовжити працювати трактористом, заробляти кошти для себе та своєї сім`ї.

Окрім цього, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, після отримання показів потерпілого та свідків і дослідження письмових доказів, прокурор заявив клопотання про зміну обвинувачення та надання часу для виконання вимог статті 341 КПК України для складання нового обвинувального акту. Отож в діях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, яка є кримінальним проступком, відтак подальше тримання особи під вартою є невиправданим.

У судовому засіданні прокурор ініційоване ним клопотання підтримав та з урахуванням обставин встановлених у судовому засіданні, зокрема допиту усіх свідків обвинувачення, а також наданих ними показів у сукупності із дослідженими письмовими доказами, вважає, що ризики зменшились, тому не заперечував щодо зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти спробам, які ще існують та зобов`язати обвинуваченого дотримуватись покладених на нього КПК України процесуальних обов`язків.

Обвинувачений в судовому засіданні просив обрати більш м`який запобіжний захід, свою провину у проникненні до магазину та викраденні продуктів харчування визнав, щиро розкаявся, вказав, що зробив належні висновки, готовий нести покарання та відшкодувати потерпілому шкоду, що можливе лише на волі шляхом його повернення до роботи тракториста, що дає достатній заробіток.

Захисник ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та задовольнити його клопотання, обравши обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, мотивуючи тим, що на даний час ризики, на які вказує прокурор зменшились або взагалі відпали. При цьому просив врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який має постійне місце проживання та реєстрації, має сім`ю, проживає із співмешканкою та її неповнолітніми дітьми, яких виховує, має роботу тракториста, яка є затребуваною у даний час, отож має міцні соціальні зв`язки та фактори стримуючого характеру, свою поведінку переосмислив, зробив належні висновки, а подальше тримання під вартою є невиправданим.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження з приводу ініційованих учасниками кримінального провадження клопотань, вивчивши матеріали кримінального провадження встановив, що ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду від 19.12.2024 під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою суду від 14.02.2025 до 14.04.2025, а ухвалою суду від 04.04.2025 до 02.06.2025, наразі судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, станом на 23.05.2025, відповідно до встановленого судом порядку дослідження доказів допитано потерпілого, усіх свідків на допиті яких наполягала сторона обвинувачення, досліджено письмові докази та допитано обвинуваченого, з урахуванням чого прокурор клопотав про надання часу для підготовки та затвердження зміни обвинувачення у даному кримінальному провадженні, у порядку ст..338 КПК України та виконання вимог ст.341 КПК України.

Суд зауважує, що злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, що наразі інкримінується ОСОБА_3 , відповідно до приписів ст.12 КК України, є тяжким, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Разом з цим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимог Конвенції заарештована особа має право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов затримання, а, рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою (рішення ЄСПЛ у справі "Третьяков проти України").

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не каральна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Як вже зазначалось вище, у ході судового провадження було допитано потерпілого та усіх свідків, отож доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_3 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі відпав, суд отримав їх покази безпосередньо.

Окрім цього, наявність у обвинуваченого досвіду притягнення до кримінальної відповідальності, судимість за які, в силу приписів ст.89 КПК України, вже погашена, також на даній стадії судового провадження та встановлення уже всіх обставин кримінального правопорушення не може свідчити про вірогідність вчинення протиправних дій у майбутньому за відсутності інших аргументів сторони обвинувачення зі спливом часу та наданих показів обвинувваченого щодо обставин кримінального правопорушення, яке йому інкримінується.

Також суд вважає на даний час не переконливими доводи сторони обвинувачення, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, оскільки перебуваючи під вартою тривалий час (майже шість місяців), обвинувачений мав достатній час робити належні висновки, при цьому, у разі доведення його винуватості, можливості призначення йому реальної міри покарання, буде слугувати фактором стримуючого характеру та запобігатиме вчиненню протиправних дій.

Суд враховує, що ОСОБА_3 є особою молодого віку, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , має неофіційне місце роботи, свою вину у проникненні до магазину та крадіжці продуктів харчування визнав, повідомив суду усі обставини, щиро розкаявся, запевнив, що зробив належні висновки, готовий нести покарання та відшкодувати потерпілому шкоду, яку заподіяв.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є недоцільним, на теперішній час заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, передбачені ст. 177 КПК України, зменшилися та не виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Крім того, сторона обвинувачення в судовому засіданні не заперечувала щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого (менш суворого) запобіжного заходу, що передбачені ст. 176 КПК України, що на переконання суду підтверджує, що інший менш суворий запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до виваженого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора та наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на домашній арешт в певний період доби, який по своїй суті також обмежує права обвинуваченого, утім відповідатиме положенням ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст. ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, надасть можливість йому працювати, утримувати себе та сім`ю, а також відшкодовувати заподіяну шкоду потерпілому.

За такиз обставин, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, ОСОБА_3 слід негайно звільнити з-під варти.

Керуючись ст.ст.131, 132, 177,178, 183, 194, 331, 372 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, - відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці, заборонивши йому залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у період доби з 22:00 години до 06:00 години наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

2) не відлучатися з населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом та строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків становить два місяці, тобто до 23.07.2025.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України ОСОБА_3 негайно звільнити з-під варти.

Роз`яснити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, що обвинувачений ОСОБА_3 повинен бути негайно звільнений з-під варти, якщо відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Копію даної ухвали, у порядку ст. 181 КПК України, направити для виконання за місцем проживання обвинуваченого до Відділу поліції N4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, який повинен негайно поставити його на облік та повідомити про це суд.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до установи де утримується обвинувачений для її негайного виконання.

Ухвала суду в частині відмови в продовженні строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Вінницького апеляційного суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_7