КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 липня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

представника адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку 11.03.2025 транспортного засобу Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_10 , майно а саме на:

- Картку міжнародного автомобільного страхування;

- Автомобіль марки Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 ;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 до транспортного засобу Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно належне ОСОБА_5 .

Апелянт зазначає, що майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, а ОСОБА_11 є законним власником транспортного засобу та він не має відношення до кримінального провадження.

На переконання захисника, прокурором не доведено відповідність арештованого майна ознакам речового доказу, а також необхідність накладення арешту на нього та наявність ризиків.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначає, що власником арештована транспортного засобу є ОСОБА_5 , який не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 є фізичною особою - підприємцем, він сплачує податки. На підтвердження законності походження грошових коштів, за рахунок яких придбано арештований автомобіль, слідчому судді надано податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця.

Крім того, арештований транспортний засіб придбано ОСОБА_5 задовго до розслідуваних у кримінальному провадженні подій.

Вважає, що арештований транспортний засіб не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 17 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000038, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст.28, ч. 3 ст. 311 КК України.

Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що учасниками злочинної організації на території Закарпатської області організовано придбання прекурсорів для подальшого виготовлення психотропних речовин, а також придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах наркозалежним особам через власну мережу збуту.

У вказаному кримінальному провадженні, 11 березня 2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 УУ України; ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень. передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 3007 КК України.

11 березня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року проведено обшук в транспортному засобі Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_10 , під час якого виявлено та вилучено картку міжнародного автомобільного страхування, транспортний засіб,свідоцтво про його реєстрацію.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_19 картку міжнародного автомобільного страхування, транспортний засіб,свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

12 березня 2025 року прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт тимчасово вилученого в ході обшуку 11.03.2025 транспортного засобу Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_10 , майно, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави арешту майна відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримано вимог зазначених норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, в порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_5 належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що кримінальні правопорушення внесено за ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст.28, ч. 3 ст. 311 КК України. Зокрема, учасниками злочинної організації на території Закарпатської області організовано придбання прекурсорів для подальшого виготовлення психотропних речовин, а також придбання, виготовлення, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах наркозалежним особам через власну мережу збуту.

Вказані обставини безпосередньо і підлягають з`ясуванню під час здійснення кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини.

Однак, картка міжнародного автомобільного страхування, транспортний засіб, свідоцтво про його реєстрацію, на які прокурор просив накласти арешт не може відповідати критеріям речових доказів в ході досудового розслідування щодо здійснення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст.28, ч. 3 ст. 311 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке саме доказове значення може мати вказане рухоме майно у даному кримінальному провадженні і яким чином його ймовірне відчуження зможе запобігти встановленню об`єктивної істини щодо обставин, які встановлюються.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 з потребами досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Проте вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.

У матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що транспортний засіб Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію та карточка міжнародного автомобільного страхування, набуто кримінально протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Ні прокурор в клопотанні, ні слідчий суддя в порушення відповідно ст. ст.171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.

Відтак, прокурором не доведено в клопотанні існування правових підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію та карточку міжнародного автомобільного страхування, які на праві власності належать ОСОБА_20 є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим винесена постанова про визнання вказаного майна речовими доказами є формальною та не містить жодних мотивів.

Крім того, колегією суддів враховано пояснення апелянта, яка зазначила, що ОСОБА_5 є фізичною особою - підприємцем, він сплачує податки. На підтвердження законності походження грошових коштів, за рахунок яких придбано арештований автомобіль, стороною захисту у суді першої інстанції надано податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця (а.с. 125-135) .

Крім того, арештований транспортний засіб придбано ОСОБА_5 16 серпня 2022 року (а.с. 35-36), тобто до моменту вчинення кримінальних правопорушень, а саме до 17 січня 2024 року.

Прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, на яку посилається орган досудового розслідування.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку 11.03.2025 транспортного засобу Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_10 , майно, а саме на:

- Картку міжнародного автомобільного страхування;

- Автомобіль марки Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 ;

- Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 до транспортного засобу Volkswagen Touareg, VIN: НОМЕР_1 , н.т.з. НОМЕР_2 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23

Єдиний унікальний № 757/11664/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_24

Справа № 11сс/82/4054/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК