ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2082/25 Справа № 192/2301/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року клопотання прокурора частково задоволено та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 липня 2025 року включно.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованих злочинів, санкція яких у сукупності передбачає довготривале позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування.

Крім того судом взято до уваги, що ризики, зазначені прокурором як підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, а інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року скасувати. В задоволенні клопотання прокурора відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції не допустив його як захисника до участі у кримінальному провадженні, на підставі належних повноважень, не надав стороні захисту спростувати доводи сторони обвинувачення при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу. Вказує, що судом першої інстанції порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки розгляд справи проводився без участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року, перебуває кримінальні провадження, внесене до ЄРДР за № 0000515 від 17 серпня 2024 року та №0000046 від 04 грудня 2024 року, у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_7 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання його під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого правопорушення, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, одне з яких за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Про існування та особливу вагомість цього ризику свідчить і те, що у межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 раніше оголошувався у розшук.

У практиці ЄСПЛ ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Також існує і ризик вчинення ОСОБА_7 іншого злочину з огляду на те, що останній небезпідставно підозрюється у вчиненні корисливого злочину, раніше багаторазово притягувався до відповідальності за вчинення аналогічного злочину, останній раз вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року.

Наведені обставини дозволяють грунтовно припускати, що ОСОБА_7 є особою зі сталою антисоціальною поведінкою, схильний до вчинення злочинів, зневажливо ставиться до суспільства, встановлених у ньому правил.

Окрім того колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, як не має і міцних соціальних зв`язків та утриманців.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції цього обвинуваченого від суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення права ОСОБА_7 на захист, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за правилами ст. 52 КПК України участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою. Натомість обвинувачений ОСОБА_7 , згідно із його поясненнями у межах апеляційного розгляду, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наполягав на участі захисника, не заявляв клопотань про виклик та допуск захисника ОСОБА_6 та/або залучення іншого захисника.

Інших доводів щодо незаконності та/або необгрунтованості оскаржуваної ухвали суду захисник в апеляційній скарзі не наводить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3