Справа № 526/1721/25
Провадження № 1-кп/526/394/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000201 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бухалове, Гадяцького району, Полтавської області, громадянин України, освіта середня, одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, раніше судимий вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 20.03.2025 за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 рік, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 та ч.1 ст. 357 КК України

в с т а н о в и в:

08 квітня 2025 року близько 13 год. 04 хв. ОСОБА_4 , знаходячись поблизу банкомату банку АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, площа Миру, 13-А, помітив в спеціальному слоті вказаного банкомату банківську картку емітовану в банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , строк дії «07/26», з CRV-кодом на звороті «249», для обслуговування банківського рахунку НОМЕР_2 , яка належить потерпілій ОСОБА_5 . Вказана банківська картка в силу вимог ст. 1 Закону України "Про інформацію" № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи коштів в Україні" № 2346 III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційним документом.

Після цього, ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю власника банківської картки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою подальшого незаконного заволодіння чужим майном у вигляді грошових коштів, шляхом вільного доступу, взяв вищевказану банківську картку (офіційний документ) та, покинувши місце події, таким чином привласнив її.

Отримавши доступ до вказаної платіжної картки, у ОСОБА_4 виник умисел на здійснення крадіжки чужого майна - грошових коштів із відповідного банківського рахунку шляхом здійснення оплати ними у безготівковій формі за споживчі товари в торговельних закладах на власний розсуд (на розпорядження чужими коштами за банківським рахунком як своїми власними).

Маючи корисливі мотив та мету, діючи з прямим умислом в умовах дії воєнного стану на території України, для крадіжки грошових коштів із банківського рахунку потерпілої ОСОБА_5 , в якомога більшому розмірі, шляхом їх перерахування в якості оплати за споживчі товари, ОСОБА_4 , послідовно прибував до: магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка»), що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Героїв Майдану, 2-А; магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка»), що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, площа Миру, 13-А; магазину «Аврора» (ТОВ «Вигідна покупка»), що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, площа Миру, 11-А; магазину «Продукти», що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Першотравнева, 59; магазину «Лас-кава», що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Полтавська, 77; АЗС «BVS», що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Лохвицька, 34; АЗС «Укрнафта», що знаходиться за адресою: Полтавська область, Миргородський район, місто Гадяч, вулиця Лохвицька, 27-А, де в період часу з 17 год. 51 хв. 08.04.2025 по 15 год. 36 хв. 09.04.2025 він за допомогою платіжної картки здійснив купівлю товарів на загальну суму 7356 (сім тисяч триста п`ятдесят шість) гривень, за безготівкові чужі грошові кошти, які належні потерпілій ОСОБА_5 , без відома та дозволу останньої, тобто вчинив їх таємне викрадення (крадіжку) із банківського рахунку потерпілої.

Суд визнає винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 357 КК України як привласнення офіційного документа з корисливих мотивів та за ч. 4 ст. 185 КК України кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, пояснив, що дійсно з банкомата витяг чиюсь забуту в ньому карту та вирішив забрати її собі, щоб розпорядитися коштами, які на ній знаходились. З цією метою протягом двох днів він купляв у магазинах продукти харчування та речі для власних потреб, аж доки не був викритий працівниками поліції. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, так як фактичні обставини справи ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню стосовно тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються і при відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує вимоги ст. 65 - 67 КК України, а також позиції та роз`яснення Верховного Суду України.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення

Вирішуючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинені ним кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є проступком за ч.1 ст. 357 КК України та тяжким злочином за ч.4 ст. 185 КК України, а також особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, однак не відшкодував завдані потерпілій збитки і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції статтей остаточно у вигляді позбавлення волі за сукупністю кримінальних правопорушень. Враховуючи, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря - нарколога з синдромом опійної залежності, дані правопорушення вчинив під час іспитового строку, що свідчить про відсутність наміру ставати на шлях виправлення, тому суд вважає, що йому слід призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі за сукупністю вироків.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлено, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:

- ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

-за ч.4 ст.185 КК України призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 20 березня 2025 року у виді 1 року позбавлення волі та остаточно до відбуття за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання відраховувати з дня прибуття та постановки на облік до установи з виконання покарань, зарахувавши в строк відбування покарання строк затримання та конвоювання.

Речові докази: банківську картку, емітовану в банку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 - залишити потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча: ОСОБА_1