Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/522/23

Номер провадження: 1-кп/511/40/25

03.09.2025 року колегія суддів Роздільнянського районного суду Одеської області в складі:судді - доповідача - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000096 від 27.02.2022 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, українця, громадянина України, військовослужбовця, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст.115 та ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2023 року до Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000096 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.02.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст.115 та ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Строк застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою спливає 08.09.2025 року.

03.09.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1ст.177 КПК України, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу, на даний час не відпали та не зменшилися.

На думку сторони обвинувачення, ризик можливого переховування від суду є те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним (позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі) дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду. Крім того встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрований в м. Мукачево, Закарпатської області, не одружений, вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, будучи військовослужбовцем, призваним для проходження служби по захисту суверенітету держави.

ОСОБА_7 , будучи обвинуваченим, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на свідків та потерпілих , які допитані під час проведення досудового розслідування (аналізом матеріалів справи встановлені факти вигороджування та замовчування деяких обставин події співслужбовцями обвинуваченого, які є свідками по кримінальному провадженню), з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлянь або погроз, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на нього, як на обвинуваченого у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що вказаний запобіжний захід не зможе запобігти вищенаведеним ризикам, а обвинувачений ОСОБА_7 може спробувати втекти та переховуватись від органів досудового розслідування та суду у Одеській та іншій областях, або взагалі за межами території України.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді застави пов`язана з тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину із застосуванням насильства, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України є підставою для не визначення розміру застави при обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що с що він зареєстрований та мешкає за межами м. Роздільна Одеської області, а саме зареєстрований в м. Мукачево Закарпатської області та мешкає в м. Одеса, що може призвести до невиправданого затягування судового розгляду у зв`язку з неможливістю своєчасної явки обвинуваченого до суду. Крім того, обрання домашнього арешту до військовослужбовця протирічить порядку проходження військової служби, і командування військової частини наразі виконує бойове завдання з захисту суверенітету та територіальної цілісності України, і немає змоги і повноважень здійснення нагляду за дотриманням вимог запобіжного заходу вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки клопотання дублює попередні, вина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення не доведена, жоден зі свідкив, які були допитані в судовому засіданні, не підтвердили причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Просив змінити запобіжний захід на більш м`який . Зауважив, що ОСОБА_7 є діючим військовослужбовцем і має бажання і надалі викнувати свій обов`язок по захисту України.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не прибули на підставі наданих суду заяв про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду від 02.03.3022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» при розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали справи, зокрема і судові рішення у формі, в якій вони внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Запобіжний захід застосовується/продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Суд зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд в котрий раз зауважує щодо доводів захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 та звільнення у зв`язку з цим ОСОБА_7 з-під варти , що таки доводи сторони захисту є передчасними.

Суд вирішує питання винуватості або невинуватості особи у вироку суду та надає оцінку доказам в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

На думку суду, обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів проти життя п`ятьох осіб, чотири з яких внаслідок вчинення відносно них кримінально-караних діянь загинули, за вчинення вказаних злочинів законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, ОСОБА_7 є молодим, фізично розвинутим та здоровим чоловіком. ОСОБА_7 зареєстрований в м.Мукачево Закарпатської області, яка знаходиться на значній віддаленості від Одеської області та має спільні кордони з чотирма європейськими державами, що підвищує можливості втечі від суду, останнім часом за місцем реєстрації не проживав, проживав в м.Одесі у житловому приміщенні своєї співмешканки, наразі, за повідомленням сторони захисту, сім`я розпалася. ОСОБА_7 до оголошення в Україні військового стану працював в м.Одесі в приватному охоронному агентстві «Самсон», мав доступ до зброї та мав навички володіння зброєю. ОСОБА_7 не одружений, неповнолітня дитина з ним не проживає. Після оголошення воєнного стану в Україні ОСОБА_7 був призваний до лав ЗСУ в ТРО та має статус військовослужбовця, у зв`язку з чим отримав доступ до зброї, обвинувачується у вчиненні злочинів з застосуванням службової вогнепальної зброї проти цивільних осіб, та в разі звільнення з-під варти має намір повернутись до військової частини та продовжити військову службу, про що неодноразово заявляв суду, а отже знов отримає доступ до вогнепальної зброї, що також вказує на існування ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризику летальності.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що існуючи ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України з часом не відпали та не зменшилися, крім ризику впливу на свідків обвинувачення та потерпілих, які судом допитані, суд за клопотанням сторони захисту перейшов достадії досліження речових доказів, після чого сторона захисту має намір подати докази сторони захисту, про що було повідомлено захисником в судовому засіданні, обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що сторона обвинувачення не довела, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст 177 КПК України, оскільки є припущенням прокурора, суд вважає необґрунтованими.

У рішенні по справі «Гонгадзе проти України» від 8 листопада 2005 року ЄСПЛ нагадав, що для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має призвести до встановлення і покарання винних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнає, але показань суду не надає, хоч і не заперечує той факт, що був на місці подїї і бачив, що там відбувалось, не вказує на особу (осіб), які вчинили постріли з вогнепальної зброї, від яких загинуло четверо осіб та тяжко поранена одна особа та хто надав команду стріляти.

За таких обставин, суд позбавлений можливості до теперішнього часу перевірити версію обвинуваченого щодо подій, які відбулись за його участі 26.02.2022 року у с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області.

Суд наголошує на тому, що справа є дуже складною, має великий обсяг письмових доказів (10 томів) з відеофіксацією слідчих дій, які досліджувались в судовому засіданні, допитано потерпілих та багато свідків очевидців, наразі досліджуються речові докази в судовому засіаднні, які також мають значний обсяг.

На даний час судом допитані всі свідки обвинувачення, місце знаходження яких було встановлено.

На теперішній час судом допитані експерти, заявлені захисником для роз`яснення наданих висновків.

Також суд звертає увагу, що сторона захисту за весь час розгляду кримінального провадження в суді, будучи не згодною з обраним стосовно ОСОБА_7 та неодноразово продовжуваним запобіжним заходом у виді тримання під вартою жодного разу не скористалась своїм правом на оскарження ухвали суду, яка підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Суд вважає, що дані ризики не відпали та існують на теперішній час, тому на даній стадії процесу саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому і зокрема під час слухання справи у суді не надасть можливості перешкоджати обвинуваченому інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого судом не встановлено.

Встановлені судом ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту суду не надавалось будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд приймає до уваги посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого, наявність місця проживання та його сімейний стан, проте зауважує, що такі обставини не свідчать про зменшення або відсутність вищезазначених ризиків, при цьому, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

За наведених вище обставин, доводи захисника про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави, суд визнає необґрунтованими.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Житло обвинуваченого, як вже зазначав суд, знаходиться у м.Мукачево Закарпатської області, що унеможливить явку обвинуваченого в судове засідання до м.Роздільна Одеської області. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, він повинен перебувати в місці розташування військової частини та виконувати накази командира та бойові завдання, обрання домашнього арешту військовослужбовцю протирічить порядку проходження військової служби. Командування військової частини не наділено повноваження згідно вимог КПК України здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, на відміну від працівників органу Національної поліції. За повідомленням прокурра раніше військова частина, в якій проходить військову службу ОСОБА_7 наразі виконує бойове завдання з захисту суверенітету та територіальної цілісності України, і немає змоги і повноважень здійснення нагляду за дотриманням вимог запобіжного заходу вигляді домашнього арешту.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим, його соціальні зв`язки, майновий і сімейний стан, суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, застави, або інщі, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не будуть слугувати стримуючим фактором, який відверне існуючи ризики перешкоджання судовому розгляду або можливої загрози суспільству.

За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Наявність обставин, передбачених п.1 ч.4 ст.183 КПК України є підставою не визначати розмір застави при обранні (продовженні) запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Враховуючи вищевикладене, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 01 листопада 2025 року (включно), з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2