Номер провадження: 11-кп/813/1399/25
Справа № 523/7564/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2023 у к/п №0000548 від 30.07.2022 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на ОСОБА_7 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта в розмірі 2265, 36 грн. Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 08.05.2023 стосовно ОСОБА_7 залишено без змін.

Згодом, постановою ККС у складі ВС від 06.02.2025 було частково задоволено касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 , скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 09.04.2024 стосовно ОСОБА_7 та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 30.07.2022 приблизно о 11:30 год., знаходячись біля буд. 52 по вул. Марсельська в м. Одесі, незаконно придбав шляхом знахідки особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он) в прозорому полімерному пакеті з замком «zip-lock».

Після цього, усвідомлюючи, що в пакеті знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он), достовірно знаючи її властивості, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 поклав дану психотропну речовину до лівої кишені своїх штанів, тим самим почав незаконно зберігати при собі, з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту.

Так, 30.07.2022, в період часу з 13:20 год. по 13:23 год., співробітниками ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. було проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, біля буд. 52, в ході якого, в присутності понятих, ОСОБА_7 видав співробітникам поліції один прозорий полімерний пакет «zip-lock», в середині якого знаходилась кристалічна речовина, бежевого кольору, загальною масою 0,447 г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он), (кількісний вміст PVP становить 0,329г.), яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваним вироком, вважаючи його незаконним та необґрунтованим з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що стороною обвинувачення було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону стосовно граничних строків направлення до суду обвинувального акту, зокрема, обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України було направлено 28.04.2023 та доставлено наручним способом до Суворовського райсуду м. Одеси 01.05.2023, тобто поза межами 72-годинного граничного строку, визначеного п. 1 ч. 3 ст. 219 КПК України, при цьому, відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування відомості стосовно продовження прокурором строку дізнання за період з 30.07.2022 по 28.04.2023 відсутні, тобто перебіг строку не зупинявся в порядку ст. 280 КПК України;

- з урахуванням того факту, що сторона захисту, зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, не були запрошені до розгляду обвинувального акту, оскільки надали згоду на його розгляд у спрощеному порядку у зв`язку із визнанням винуватості та згодою із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, стороні захисту не було відомо про недотримання стороною обвинувачення вищезгаданих вимог кримінального процесуального закону стосовно строку звернення із обвинувальним актом;

- призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції належним чином не врахував всіх обставин справи в їх сукупності та призначив найсуворіший вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, який не відповідає ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, без врахування даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявністю виключно обставин, які його пом`якшують.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та к/п №0000548 закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України; у разі, якщо суд дійде переконання про неможливість закриття кримінального провадження змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу частково та просили кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрити у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, при цьому прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту в частині закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку (а.с. 16-17) вбачається, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України було розглянуто у спрощеному провадженні відповідно до вимог ст.ст. 381-382 КПК України, за відсутності учасників судового провадження та з урахуванням того, що встановлені органом досудового розслідування обставини ними не оспорюються, а обвинувачений провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнає в повному обсязі, внаслідок чого дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 309 КК України за ознаками: незаконне придбання, зберігання психотропної речовини, без мети збуту.

В свою чергу, заслуговують на увагу твердження сторони захисту з приводу порушення стороною обвинувачення порушення вимог кримінального процесуального закону стосовно граничних строків направлення до суду обвинувального акту в даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України з огляду на наступні обставини.

Частиною 1 ст. 219 КПК України встановлено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом сімдесяти двох годин у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 298-2 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ККС у складі ВС від 17.02.2025 у справі №369/16172/20 (провадження №51-7739кмо23), кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду, тобто направленням його до суду засобами поштового зв`язку або передачі відповідальній особі канцелярії суду.

В цьому контексті вирішальною є правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 06.02.2025 у справі №523/7564/23 (провадження №51-3577км24), згідно з якою у разі повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального проступку досудове розслідування повинно бути закінчене протягом 72 годин. До цього строку за положеннями ч. 7 ст. 115 КПК України включається у тому числі неробочий час (слід керуватися правилом щодо моменту закінчення строків, встановлених у годинах).

На підставі аналізу реєстру матеріалів досудового розслідування у к/п №0000548 вбачається, що 27.04.2023 о 17:10 год. ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (а.с. 6).

Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні було складено дізнавачем та затверджено прокурором 28.04.2023 (а.с. 4) та направлено до Суворовського районного суду м. Одеси, відповідно до дати, що міститься на супровідному листі Суворовської окружної прокуратури м. Одеси, 01.05.2023 (а.с. 12).

Обвинувальний акт в цей же день, тобто 01.05.2023, надійшов до Суворовського районного суду м. Одеси, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду 1-ої інстанції (а.с. 12).

Системний аналіз приписів ст. 115 КПК України дає підстави стверджувати про те, що строки, встановлені кримінальним процесуальним законом, обчислюються годинами, днями та місяцями.

В свою чергу, за приписами ч. 2 ст. 115 КПК України, при обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час.

Відтак, у встановлений вищевикладеними вимогами п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України 72-годинний строк закінчення досудового розслідування кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням вимог ч. 7 ст. 115 КПК України, включається в тому числі й неробочий час.

З урахуванням вищевикладених обставин в їх сукупності, колегія суддів констатує, що строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 219 та ч.ч. 2, 7 ст. 115 КПК України, обчислювався з 27.04.2023 з 17:10 год. та тривав до 30.04.2023 до 17:10 год.

Разом із тим, відповідно до долученої захисником до апеляційної скарги відповіді Суворовського районного суду м. Одеси за вих. №5/125/1 від 06.06.2023 (а.с. 31), прокуратурою обвинувальний акт в даному к/п №0000548 було направлено до суду 1-ої інстанції поза межами встановленого вищевикладеними вимогами кримінального процесуального закону строку, а саме 01.05.2023 в першій половині дня, а саме до 12:49 год. (момент реєстрації співробітником канцелярії суду матеріалів обвинувального акту в автоматизованій системі документообігу суду).

При цьому, на підставі аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що стороною обвинувачення, з метою дотримання встановленого законом процесуального строку досудового розслідування даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, не було використано можливостей спрямування обвинувального акту до суду 1-ої інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку, що б дозволило направити такий обвинувальний акт у визначений законом строк з урахуванням того факту, що такий строк спливав у вихідний день (30.04.2023 неділя), тобто в день, коли установа суду не працювала.

Аналіз долученого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування у к/п №0000548 дає підстави стверджувати про те, що досудове розслідування даного кримінального провадження після повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України не зупинялось відповідно до вимог ст. 280 КПК України, тобто строк такого досудового розслідування не переривався.

З урахуванням розгляду даного кримінального провадження у спрощеному провадженні, за відсутності учасників судового провадження, а також надання стороною захисту 27.04.2023 згоди на проведення судового розгляду кримінального провадження в такому порядку (а.с. 9), колегія суддів вважає слушними посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не були обізнані стосовно факту недотримання стороною обвинувачення вищезгаданих вимог кримінального процесуального закону, які містять нормативне врегулювання строку досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно кримінальних проступків.

За встановлених обставин, колегія суддів доходить переконання про те, що в даному випадку суд 1-ої інстанції припустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що пов`язані із залишенням поза увагою факту закінчення в даному кримінальному провадженні строку досудового розслідування, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України після повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що, як наслідок, перешкодило суду прийняти законне й обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні.

Зазначені обставини є безумовною підставою для скасування обвинувального вироку суду 1-ої інстанції, постановленого стосовно ОСОБА_7 .

Вимогами п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Згідно із ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені п.п. 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому п.п. 2, 3 ч. 2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

В цьому контексті заслуговує на увагу правова позиція, викладена в постанові ККС у складі ВС від 26.10.2022 у справі №401/217/20 (провадження №51-136км21), відповідно до якої приписи п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не передбачають можливості продовження кримінального провадження з метою реабілітації особи або з інших причин. Вказана норма є імперативною, й за наявності передбачених законом підстав кримінальне провадження має бути закрито. Таким рішенням не порушується принцип презумпції невинуватості щодо обвинуваченого, оскільки при направленні обвинувального акту до суду поза межами строку досудового розслідування він навіть не набув статусу обвинуваченого, тому закриття провадження судом на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків.

Окрім того, вартий уваги також правовий висновок, який міститься в постанові ККС у складі ВС від 10.04.2025 у справі №175/1958/22 (провадження №51-1108км24), відповідно до якого суд 1-ої інстанції, установивши відповідні підстави, які свідчать про закінчення передбачених ст. 219 КПК України строків, має закрити кримінальне провадження. На наявність таких підстав можуть посилатися і учасники провадження, зокрема особа, яка подає клопотання про закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків досудового розслідування, не позбавлена можливості надати суду процесуальні документи, що підтверджують викладені в клопотанні доводи, а суд зобов`язаний ці доводи перевірити, з-поміж іншого, і шляхом дослідження доданих до нього документів.

На підставі викладеного, а також з огляду на закінчення строку досудового розслідування к/п №0000548 після повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд апеляційної інстанції доходить переконання про необхідність скасування оскаржуваного вироку суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_7 та закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України.

З урахуванням того факту, що в судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту просила розглядати апеляційну скаргу лише в частині вимог про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, фактично відмовившись від своїх вимог щодо зміни обвинувального вироку в частині призначення останньому покарання, а також враховуючи необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, колегія суддів, в силу вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не вбачає відповідних передбачених законом підстав для надання оцінки доводам захисника стосовно надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання.

Згідно із ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Із аналізу матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування к/п №0000548 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, органом досудового розслідування були понесені процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/116-22/12542-НЗПРАП від 10.04.2023 в розмірі 2 265, 36 грн. (арк. к/п 29).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням направлення обвинувального акту в даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до суду 1-ої інстанції поза межами строку досудового розслідування, а також з огляду на вищезгадану правову позицію ККС у складі ВС, викладену в постанові від 26.10.2022 у справі №401/217/20 (провадження №51-136км21), суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ОСОБА_7 в зазначеному кримінальному провадженні не набув статус обвинуваченої особи, тому закриття кримінального провадження на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не може мати для нього жодних негативних правових наслідків.

Відтак, процесуальні витрати органу досудового розслідування в даному кримінальному провадженні належить віднести на рахунок держави.

Частина 9 ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Пункт 3 ч. 9 указаної норми передбачає, що майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Предмет кримінального правопорушення це річ матеріального світу, з приводу якої чи у зв`язку з якою вчиняється кримінальне правопорушення.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що постановою дізнавача СД ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. від 17.04.2023 кристалічна речовина бежевого кольору, масою 0, 447 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он) (кількісний вміст PVP становить 0,329 г), поміщена до полімерного сейф-пакету №5644270, була визнана речовим доказом в даному к/п та долучена до матеріалів провадження (арк. к/п 35-36).

Відтак, з урахуванням того, що вищезгадана кристалічна речовина бежевого кольору була предметом вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів, вирішуючи питання про долю речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, доходить висновку про необхідність її знищення відповідно до вимог п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, з огляду на заборонений обіг такої речовини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України визначено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок скасуванню із закриттям к/п №0000548 від 30.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.

Керуючись ст.ст. 24, 219, 284, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 417, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 08.05.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України скасувати.

Кримінальне провадження №0000548 від 30.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 2265, 36 грн. віднести на рахунок держави.

Речовий доказ кристалічну речовину бежевого кольору, масою 0, 447 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентв-1-он) (кількісний вміст PVP становить 0,329 г) знищити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4