УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року

м. Київ

справа № 211/1060/24

провадження № 51-1811 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року,

встановив:

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 05 вересня 2019 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці; звільненого 19 березня 2020 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права займатись навчальною та/чи виховною діяльністю осіб віком до 18 років, обіймати посади, пов`язані з роботою з особами віком до 18 років строком на 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а саме, у вчиненні розпусних дій членом сім`ї щодо малолітньої особи за обставин, викладених у вироку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасуваннярішень судів першої та апеляційної інстанцій та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що судом першої інстанції було протиправно видалено засудженого ОСОБА_5 із зали суду та допит потерпілої ОСОБА_6 було здійснено без його участі, чим порушено його право на перехресний допит та справедливий суд. Водночас допит потерпілої проводив лише один захисник, що звузило право засудженого як окремого суб'єкта сторони захисту на здійснення перехресного допиту. Також пропозиція суду першої інстанції на проведення допиту потерпілої шляхом задання їй питань суддею, які письмово сформовані засудженим до початку судового засідання, є обмеження його процесуальних прав. Апеляційним судом вказані порушення було залишено поза увагою, томуухвала апеляційного суду є незаконною, необгрунтованною.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються, у зв`язку з чим судові рішення в цій частині колегією суддів не перевіряються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про порушення права засудженого на перехресний допит, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для захисту прав й інтересів жертв, у тому числі їхніх особливих потреб як свідків, на всіх стадіях розслідування та кримінального провадження, зокрема шляхом забезпечення уникнення контакту між жертвами та правопорушниками в суді та приміщеннях правоохоронних органів, крім випадків, коли компетентні органи встановлять інше в найкращих інтересах дитини або коли розслідування чи провадження вимагають такого контакту.

Відповідно до пунктів 68, 72 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, слід уникати прямого контакту, протистояння або спілкування між дитиною-жертвою або дитиною-свідком з підозрюваним, наскільки це можливо, якщо тільки дитина-жертва не вимагає цього.

На переконання колегії суддів Верховного Суду, перехресний допит у суді потерпілої, яка була малолітньою на час вчинення кримінального правопорушення, допустимий лише у виняткових випадках, коли вичерпано всі інші способи встановлення істини.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, 27 жовтня 2023 року під час досудового розслідування потерпіла ОСОБА_6 була допитана слідчим із застосуванням відеозйомки за участю психолога з дотриманням методики «Зеленої кімнати».

В подальшому, в ході судового розгляду, судом безпосередньо було допитано потерпілу за участю законного представника, психолога ОСОБА_7 та захисника, в ході якого вона надала показання ідентичні тим, що надавала під час досудового розслідування.

При цьому ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року за наслідками обговорення питання щодо допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , було постановлено провести її допит у режимі відеоконференції з іншого спеціально обладнаного приміщення вказаного районного суду за участю законного представника ОСОБА_8 та психолога, якого включеного до Реєстру психологів. Допит неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 постановлено здійснити у закритому судовому засіданні у приміщенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Також цьому судом роз`яснено учасникам кримінального провадження про можливість до початку судового засідання підготувати та подати до суду зрозумілі із урахуванням віку неповнолітньої потерпілої запитання.

Проте, 22 травня 2024 року засуджений відмовився їхати до суду, що судом було розцінено як неповага до суду та за наслідками обговорення було постановлено протокольну ухвалу про видалення його на одне судове засідання за умови участі його захисника у відповідності до вимог ст. 330 КПК України. Як встановлено апеляційним судом, рішення суду ухвалено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Так, враховуючи характер вчиненого злочину і те, що ОСОБА_6 в малолітньому віці стала жертвою злочину сексуальної спрямованості, суди дійшли висновку про відсутність необхідності її допиту саме за участю засудженого у судовому засіданні з урахуванням її інтересів та з метою захисту її прав.

Водночас, оцінюючи доводи сторони захисту щодо порушення права засудженого на перехресний допит, суди зазначили, що в ході допиту потерпілої ОСОБА_6 сторона захисту мала об`єктивну можливість на рівні із стороною обвинувачення задавати питання останній.

Колегія суддів погоджується з такою позицією, оскільки вона узгоджується і з міжнародними нормами, стандартами та принципами правосуддя, дружнього до дитини, в яких поміж іншого закріплено, що кількість опитувань дитини-жертви повинна бути максимально обмеженою та з урахуванням найкращих інтересів і добробуту дітей, повинна існувати можливість для судді мати можливість обмежувати таку кількість опитувань.

Враховуючи вказані обставини, можливість засудженого надати в письмовому вигляді запитання неповнолітній потерпілій, безпосередньо реалізовану можливість захисника задавати їй запитання в ході допиту, та те, що вона була допитана на досудовому розслідуванні, в ході якого надавала відомості, які мають значення для даного провадження та ідентичні показанням, наданим в суді, при цьому стороні захисту відкрилися вказані матеріали на досудовому розслідуванні, а також характер вчиненого злочину і, що остання стала жертвою злочину сексуальної спрямованості, судами не було порушено право засудженого на перехресний допит.

Підсумовуючи наведене, суди дотрималися положень міжнародних конвенцій у сфері захисту прав дитини, ратифікованих Україною, щодо дотримання принципу найкращих інтересів дитини, закріплених у ст. 3 Конвенції про права дитини, що є основоположним міжнародно-правовим стандартом для усіх відносин дитини з державними органами, у статтях 31, 35 та 36 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротська конвенція), щодо забезпечення проведення розслідування та кримінального провадження в найкращих інтересах та з повагою до прав дитини, а також щодо порядку опитування потерпілої дитини та судового розгляду.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту, зокрема, щодо порушення права засудженого на перехресний допит та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні в цій частині. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3