В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

представників потерпілого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000292,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайська Миколаївської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченої за ч. 1 ст. 382 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2023 року ОСОБА_9 засуджена за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Потерпілий ОСОБА_6 просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Захисник ОСОБА_11 просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Потерпілий ОСОБА_6 вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що обвинувачена не визнала свою вину, не сприяла швидкому та повному досудовому розслідуванню, відсутність щирого каяття, неодноразово без поважних причин не з`являлася до суду, відмовилася давати показання, не відшкодувала завдану шкоду потерпілим та тривалість її протиправної поведінки щодо двох малолітніх дітей.

Вважає, що суд помилково врахував обставину, яка пом`якшує покарання, наявність на утриманні обвинуваченої трьох малолітніх дітей, оскільки щодо двох дітей нею було вчинено кримінальне правопорушення, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Окрім того, довідка з пологового будинку про те, що ОСОБА_9 народила дитину 09.02.2023, не є належним доказом, оскільки не засвідчена у встановленому законом порядку.

Звертає увагу, що захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави та правового суспільства. Однак, ОСОБА_9 не змінила свого ставлення до виконання судового рішення, відсутні зміни у поведінці матері, батько жодного разу не бачив дітей.

Зазначає, що безпідставне затягування судового розгляду справи у суді першої інстанції, шляхом задоволення клопотань обвинуваченої та її захисника про відкладення судових засідань, сприяло тому, що ОСОБА_9 продовжує вчиняти кримінальне правопорушення.

Також, суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 на користь обвинуваченої, оскільки висновки не містять інформації щодо негативного впливу батька на дітей. Показання свідка є сумнівними, а повідомлені нею обставини не містять доказів та не є підставою для виправдання дій обвинуваченої у невиконанні судового рішення.

На думку потерпілого, встановлені судом дані про особу обвинуваченої, вказують на те, що вона не оцінює критично свою поведінку та наявні підстави вважати, що для її виправлення і перевиховання необхідне більш тяжке покарання, ніж штраф. Враховуючи, що злочин вчинено проти двох малолітніх дітей, які перебувають у повній залежності від обвинуваченої, наявні підстави для застосування ст. 75 КК України, щоб змусити ОСОБА_9 дійсно припинити вчинення злочину, оскільки покарання у виді штрафу не сприятиме відновленню порушених справ потерпілих та запобіганню вчинення нових злочинів щодо дітей в майбутньому.

Захисник ОСОБА_11 вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 (дитячого психолога) та висновку психологічної експертизи, згідно яких тривожна поведінка дітей є наслідком агресивної поведінки ОСОБА_6 . У зв`язку з чим обвинувачена, дотримуючись рекомендацій психолога, повідомляла відділ виконавчої служби про те, що дітей будуть надавати стягувачу за місцем їх реєстрації за умови, що діти будуть перебувати у здоровому стані та в присутності представників органу опіки. Зазначене свідчить про відсутність перешкод зі сторони ОСОБА_9 та її умислу щодо невиконання рішення суду.

Окрім того, довідки щодо хвороби неповнолітніх дітей та листи непрацездатності ОСОБА_9 на всі дати примусового виконання судового рішення свідчать про те, що обвинувачена діяла виключно в інтересах дітей та документально обґрунтовувала реальну неможливість виконувати судове рішення.

Зазначає, що суд першої інстанції неповно дослідив акти державного виконавця, законність підстав їх складання, та помилково дійшов висновку про те, що вони є належним доказом вини ОСОБА_9 , оскільки у вказаних актах державний виконавець лише констатував факт відсутності дітей за місцем зустрічі, без з`ясування причин. При примусовому виконанні виконавчого листа від 21.04.2021 винесено постанову, якою виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_6 у зв`язку зі здійсненням перешкод з його боку у проведенні виконавчих дій.

Звертає увагу, що згідно психологічного обстеження дітей, підтримка стосунків дітей з батьком повинна відбуватися лише за умови бажання дітей та бути психологічно благополучною для них. Тому, при виконанні судового рішення ОСОБА_9 перш за все має керуватися інтересами дітей та не примушувати всупереч їх волі до спілкування з батьком. Крім того, у судовому рішенні ухвалено ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми, а не забезпечити примусове спілкування дітей зі стягувачем.

Зазначає, що встановлення підстав кримінальної відповідальності за умисне невиконання судового рішення обов`язково передбачає з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. Проте, судом не враховано відсутності реальної можливості доставити дітей до місця зустрічі з батьком через їх хворобу, небажання бачитися з батьком, зумовлене його агресивною та аморальною поведінкою, та хворобу матері у дні побачень. На переконання апелянта, сукупність доказів, на які послався суд, є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченої, а неповнота їх дослідження судом призвела до ухвалення вироку, який є незаконним та підлягає скасуванню через відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченої. Вважає, що вимоги апеляційної скарги захисника не спростовують умислу вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Саме через надання потерпілому можливості побачитись з дітьми обвинувачена намагалася вплинути на нього в питанні розподілу їх спільного майна. Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що своєю поведінкою, численними заявами, клопотаннями, наданням медичних довідок про свою хворобу та дітей, ОСОБА_9 чинила перешкоди у спілкуванні своїх малолітніх дітей з їх батьком ОСОБА_6 , чим умисно перешкоджала виконанню судового рішення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року по справі №484/37/20 у проваджені №2/484/421/20, яке набрало законної сили 31.03.2021, яке доповнено постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2021 року по справі №484/37/20 у проваджені 22-ц812/484/21 та проваджені 22-2812/578/21, та залишено без змін постановою Верховного Суду від 08 липня 2021 року по справі №484/37/20-ц у проваджені №61-6616св21, встановлено обов`язок ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми.

Зокрема, вказаним рішенням визначено спосіб участі ОСОБА_6 у спілкуванні з синами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоп`ятниці з 16 до 20 годин та щосуботи з 10 до 20 годин за місцем проживання батька по АДРЕСА_2 . Також ОСОБА_6 вказаним рішенням наділений правом на побачення з дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у день їх народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також у святкові дні: 1 січня, 1 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 годин.

23.04.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (№65253065) за вказаним рішенням суду, копії якого разом із вимогою державного виконавця про добровільне виконання рішення суду направлено ОСОБА_9 .

30.04.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 30.04.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

01.05.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 01.05.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

07.05.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 07.05.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

08.05.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 08.05.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

25.06.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 25.06.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

26.06.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 26.06.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

28.06.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 28.06.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

02.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 02.07.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

03.07.2021 начальником Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_19 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 03.07.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

09.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 09.07.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

10.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 10.07.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

16.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 16.07.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

17.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 17.07.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

23.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 23.07.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

24.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 24.07.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

30.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 30.07.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

31.07.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 31.07.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

06.08.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 06.08.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

07.08.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 07.08.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

20.08.2021 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_20 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 20.08.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

21.08.2021 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_20 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 21.08.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

27.08.2021 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_20 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 27.08.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

28.08.2021 державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_20 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 28.08.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

03.09.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 було встановлено, що 03.09.2021 станом на 16:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

04.09.2021 головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_15 за участю стягувача ОСОБА_6 встановлено, що 04.09.2021 станом на 10:00 год боржник ОСОБА_9 не забезпечила присутність дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим, умисно перешкодивши виконанню рішення суду.

Таким чином, своїм діями ОСОБА_9 , будучи ознайомленою з рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року по справі №484/37/20 у проваджені №2/484/421/20, яке набрало законної сили 31.03.2021 та доповнено постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2021 року по справі №484/37/20 у проваджені 22-ц812/484/21 та проваджені 22-2812/578/21, яке залишене без змін постановою Верховного Суду від 08 липня 2021 року по справі №484/37/20-ц у проваджені №61-6616св21, достеменно усвідомлюючи, що вищевказаним рішенням їй встановлено обов`язок не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, вказаним рішенням визначено спосіб участі ОСОБА_6 у спілкуванні з синами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоп`ятниці з 16 до 20 годин та щосуботи з 10 до 20 годин за місцем проживання батька по АДРЕСА_2 , зокрема про те, що ОСОБА_6 вказаним рішенням наділений правом на побачення з дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_13 у день їх народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також у святкові дні: 1 січня, 1 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 годин, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за перешкоджання виконанню судового рішення, перешкоджає виконанню вказаного судового рішення шляхом не забезпечення присутності дітей: ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнана винною в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили.

Дії обвинуваченої кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_10 підтримали подану апеляційну скаргу, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтримали апеляційну скаргу потерпілого, просили призначити обвинуваченій більш суворе покарання. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку, в частині висновків щодо доведеності обвинувачення, зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 382 КК України, є правильними.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність у діях обвинуваченої ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на таке.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 382 КК України настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобовязаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов?язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов?язаною рішенням суду, що набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об?єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 у суді першої інстанції свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 382 КК України не визнала, показання суду давати відмовилась.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена вину не визнала.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченої, колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що з ОСОБА_9 разом не проживають з 2019 року, обвинувачена забрала синів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не надає можливість спілкуватися з ними, що змусило його звернутися до органу опіки та піклування, де було встановлено порядок спілкування з дітьми, а також до суду. Рішенням суду визначено порядок його спілкування з дітьми, однак ОСОБА_9 рішення суду добровільно не виконує. Після його звернення до виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження вона продовжує не виконувати рішення суду. ОСОБА_9 на дзвінки не відповідала, де знаходяться діти, він дізнався від представників виконавчої служби. Останній раз своїх синів він бачив у дитячому садочку 12.03.2020.

Так, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 31.03.2021, визначено спосіб участі ОСОБА_6 у спілкуванні з синами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоп`ятниці з 16 до 20 години та щосуботи з 10 до 20 години за місцем проживання батька по АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми (т. 4 а.с.9-11).

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 31 березня 2021 року доповнено рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2020 року та ОСОБА_6 наділено правом на побачення з дітьми у день їх народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також у святкові дні: 1 січня, 1 травня, 28 червня, 14 жовтня з 10 до 14 години (т. 4 а.с. 12-16).

Постановою Верховного Суду від 08 липня 2021 року вищезазначені рішення залишено без змін (т. 4 а.с. 17-25).

Зі змісту зазначених рішень вбачається, що обов`язок не перешкоджати потерпілому ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми покладено саме на обвинувачену ОСОБА_9 .

Обвинувачена ОСОБА_9 обізнана з зазначеними рішеннями, оскільки була учасником судових проваджень. Разом з тим, обвинувачена в добровільному порядку рішення не виконала, а тому, як слідує з пояснень потерпілого ОСОБА_6 , він звернувся до державної виконавчої служби.

На виконання рішення суду в цивільній справі, ОСОБА_6 отримав виконавчий лист від 29.12.2020 №484/37/20, на підставі якого здійснювалося виконавче провадження щодо примусового виконання рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дітьми в порядку, визначеному рішенням.

Виконавчим листом від 29.12.2020 у справі №484/37/20 зобов`язано ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_6 у спілкуванні з дітьми (т. 3 а.с. 101).

Постановою головного державного виконавця від 23.04.2021 відкрито виконавче провадження та копію постанови у цей же день направлено сторонам, яку ОСОБА_9 отримала особисто 23.04.2021 (т. 3 а.с.102-104).

Згідно виклику головного державного виконавця від 23.04.2021 сторони виконавчого провадження - ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , викликані до Первомайського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28.04.2023 для визначення способу виконання рішення (т. 3 а.с. 105).

Постановою головного державного виконавця від 29.04.2021 залучено двох співробітників органу опіки і піклування для проведення виконавчих дій 30.04.2021 з 16:00 до 20:00 годин, 01.05.2021 з 10:00 до 20:00 годин. Копію постанови направлено 29.04.2021 ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 106).

Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_9 умисно перешкоджала виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, про що свідчать акти державного виконавця від 30.04.2021, 01.05.2021, 07.05.2021, 08.05.2021, 25.06.2021, 26.06.2021, 28.06.2021, 02.07.2021, 03.07.2021, 09.07.2021, 10.07.2021, 16.07.2021, 17.07.2021, 23.07.2021, 24.07.2021, 30.07.2021, 31.07.2021, 06.08.2021, 07.08.2021, 20.08.2021, 21.08.2021, 27.08.2021, 28.08.2021, 03.09.2021, 04.09.2021, згідно яким ОСОБА_9 неодноразово, ігноруючи виконавчі дії з боку державного виконавця, не забезпечила відповідно до рішення суду присутності дітей ОСОБА_17 та ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 147-171).

Дані, викладені в зазначених актах, узгоджуються з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 10.09.2021 та відеозаписами до нього, проведеними за участі працівників поліції, потерпілого та державного виконавця на місці примусового виконання за 29.06.2021, 10.07.2021, 03.09.2021 та 04.09.2021 (т. 3 а.с. 173-175).

За клопотанням ОСОБА_9 у зв`язку з її непрацездатністю постановами державного виконавця неодноразово відкладалися проведення виконавчих дій (т. 3 а.с. 114, 116, 214, 217, 219, 221, 223).

В суді свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_20 (державні виконавці) пояснили, що проводили виконавчі дії та вживали всіх заходів щодо виконання рішення суду, яким встановлено порядок спілкування батька ОСОБА_6 з його дітьми. Виходили за адресою у дні, які визначені за рішенням суду. Складали акти про невиконання рішення суду ОСОБА_9 за місцем проживання батька. ОСОБА_9 надавала лікарняні листи непрацездатності на дітей та на себе в якості підтвердження неможливості забезпечення виконання рішення суду та надання можливості батьку бачитися з дітьми. На ОСОБА_9 накладалися штрафи за невиконання рішення суду, які вона сплачувала.

До виконання рішення суду залучалися представники органу опіки та піклування, проте рішення суду виконано не було.

Судом першої інстанції встановлено, що про обізнаність виконання державним виконавцем рішення суду обвинуваченій ОСОБА_9 було достовірно відомо, що підтверджується її численними клопотаннями про відкладення виконавчих дій саме на ці дати, та надання довідок про хвороби дітей та її хвороби.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 28.04.2021 до відділу виконавчої служби від імені боржника ОСОБА_9 надійшло клопотання, згідно якого вона, її чоловік або інші довірені особи будуть надавати дітей стягувачу за місцем їх реєстрації (по АДРЕСА_1 ) за умови, що діти перебуватимуть у здоровому стані, а також в присутності представників органів опіки та піклування, а в разі хвороби або інших поважних причин зобов`язується завчасно повідомляти державного виконавця.

З 30.04.2021 року боржником ОСОБА_9 були надані довідки на всі дати примусового виконання судового рішення державним виконавцем, потім уточнюючі довідки, щодо хвороби неповнолітніх дітей, термін лікування яких подовжувався. В довідках режим лікування визначено як амбулаторний.

В матеріалах кримінального провадження міститься відповідь на запит лікаря педіатра ОСОБА_21 , згідно якої зазначені в довідках, які надавалися державному виконавцю, захворювання дітей не є протипоказанням для спілкування батька з дітьми, не є протипоказанням для відвідування дитиною батька та виходу з дитиною на прогулянку, а також можливості отримання призначеного лікарем лікування в присутності батька.

З інформації директора ДНЗ №34 від 12.05.2021 № 142 ясла-садок «Зірочка», ОСОБА_22 та ОСОБА_23 30.04.2021 були відсутні в садочку за сімейними обставинами (зі слів матері). Крім того, в даній інформації зазначено, що станом на 29.04.2021 та 05.05.2021 під час перебування дітей у яслах зовнішніх ознак інфекційних хвороб у дітей не було. Вказане також підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків медична сестра ДНЗ «Зірочка» - свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_26 - директор ДНЗ «Зірочка», пояснила, що діти ОСОБА_27 та ОСОБА_28 були зараховані в садочок, їх забирала мати та особи, які були вказані нею особисто в заяві. ОСОБА_6 згідно рішення суду та виконкому мав право забирати дітей у п`ятницю о 16:00 год. Батько цікавився дітьми.

Свідки ОСОБА_29 та ОСОБА_30 (працівники поліції), суду пояснили, що виїздили на виклик ОСОБА_6 , який повідомив, що йому не дають бачитися з дітьми. Їздили додому до ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Дітей не бачили, про що фіксували факт відсутності дітей.

Свідок ОСОБА_31 , який був присутнім в якості понятого, пояснив, що при виконанні рішення суду щодо спілкування ОСОБА_6 з його дітьми, ОСОБА_9 дітей не надавала.

Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 - медичні працівники, пояснили, що ОСОБА_9 , як мати малолітніх дітей, зверталася за консультацією щодо стану здоров`я дітей. Коли діти хворіли, їм призначалося лікування та видавалися довідки з рекомендаціями.

Свідки ОСОБА_34 та ОСОБА_35 - працівники органу опіки та піклування, підтвердили, що рішення органу опіки та піклування та рішення суду про встановлення порядку побачень батька ОСОБА_6 з його малолітніми дітьми, матір ОСОБА_9 не виконувала.

Отже, численними заявами, клопотаннями, наданням медичним довідок про хвороби дітей та свої хвороби, які не могли бути перешкодою для незабезпечення виконання рішення суду, обвинувачена ОСОБА_9 після відкриття виконавчого провадження протягом тривалого часу чинила перешкоди у спілкуванні малолітніх дітей з їх батьком ОСОБА_6 , тим самим умисно перешкоджала виконанню рішення суду, що набуло законної сили.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_9 згідно наявного у неї діагнозу була обмежена у можливості фізично та фактично самостійно без спеціальної сторонньої допомоги пересуватися, що свідчать про умисне перешкоджання виконанню судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не врахував як доказ поважності невиконання судового рішення листи непрацездатності, які надавала ОСОБА_9 щодо свого захворювання державному виконавцю на ті дати, коли державний виконавець примусово виконувала рішення суду, оскільки в листах непрацездатності зазначено режим лікування «амбулаторний», тобто такий режим не заважав виконанню рішення суду з боку обвинуваченої та забезпечення нею на виконання рішення суду спілкуванню батька з дітьми.

15.05.2021 боржнику ОСОБА_9 направлено виклик виконавця з вимогою терміново надати пояснення щодо невиконання нею рішення суду та повідомити чи утрималася вона від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Також виконавцем направлено вимоги щодо стану здоров`я боржника, який може бути перешкодою для виконання рішення суду (т. 3 а.с. 224, 225).

30.06.2021, 09.07.2021, 12.07.2021 боржнику ОСОБА_9 виконавцем направлені вимоги терміново повідомити про причини невиконання рішення (т. 3 а.с. 229, 234, 240).

Судом першої інстанції встановлено, що в ході примусового виконання рішення суду, державним виконавцем було вжито передбачених законом заходів щодо виконання рішення суду, а саме:

- 17.05.2021 головним державним виконавцем відділу ДВС було винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин, ОСОБА_9 попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення;

- постановами державного виконавця від 08.07.2021 та 09.07.2021 за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин на ОСОБА_9 накладено штраф у розмірі 3 400 грн. ;

- 09.07.2021 державним виконавцем Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області ОСОБА_15 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом;

- постановою державного виконавця від 12.07.2021 накладено арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 233, 235, 236, 239).

Проте жоден з наведених заходів не мали результату і рішення так і не було виконано.

За таких обставин, є доведеною та обставина, що ОСОБА_9 умисно не виконувала рішення суду, що набрало законної сили, а тому 13.07.2021 головний державний виконавець Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) обгрунтовано звернулась до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області з повідомленням про вчинення боржником ОСОБА_9 кримінального правопорушення щодо перешкоджання виконання рішення суду (т. 3 а.с. 97-100).

Отже, досліджені судом докази в їх сукупності беззаперечно доводять вину та умисел ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом першої інстанції обставин.

Щодо доводів захисника про відсутність доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Так, надання обвинуваченою державному виконавцю численних клопотань про відкладення проведення виконавчих дій надати побачень ОСОБА_6 з дітьми, надання довідок про її хвороби та дітей, які не є протипоказанням до відвідування та спілкування батька з хворими дітьми, свідчить про прямий умисел обвинуваченої перешкоджати рішенню суду.

Також колегія суддів враховує поведінку та дії обвинуваченої під час примусового виконання рішення суду. Так, на неодноразові вимоги державного виконавця ОСОБА_9 не надала жодних пояснень щодо невиконання рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, не визнавши як доказ поважності невиконання судового рішення, листи непрацездатності, які надавала ОСОБА_9 щодо свого захворювання державному виконавцю на ті дати, коли державний виконавець примусово виконував рішення суду, хоча згідно листів непрацездатності лікування відбувалося амбулаторно, тобто таке лікування не перешкоджало виконанню рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 умисно, протягом тривалого періоду часу, перешкоджала виконанню судового рішення.

Заходи державного виконавця, спрямовані на виконання рішення суду, а саме: про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_9 , встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, накладення штрафу, не вплинули на дії обвинуваченої та судове рішення нею не виконано.

Колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили. На думку колегії суддів, вина обвинуваченої доведена поза розумним сумнівом.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі захисник обвинуваченої.

З наведених у вироку показань свідка ОСОБА_12 (психолога) вбачається, що з 2020 року ОСОБА_9 зверталася до неї з приводу психологічного стану її малолітніх синів ОСОБА_18 та ОСОБА_36 . На початку спілкування діти були агресивні, розповідали, що батько бив матір. ОСОБА_9 бажала змінити відношення дітей до батька, щоб вони бажали зустрічі з батьком.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на показання психолога, вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував тієї обставини, що тривожна поведінка дітей є наслідком агресивної поведінки ОСОБА_6 . У зв`язку з чим, як зазначає апелянт, обвинувачена, дотримуючись рекомендацій психолога, повідомляла відділ виконавчої служби про те, що дітей будуть надавати стягувачу за місцем їх реєстрації за умови, що діти будуть перебувати у здоровому стані та в присутності представників органу опіки.

Зазначене, на думку апелянта, свідчить про відсутність перешкод зі сторони ОСОБА_9 та її умислу щодо невиконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що такі доводи захисника в чергове свідчать про незгоду обвинуваченої із рішенням суду, яке набрало законної сили, та підлягало до виконання. Всі ці доводи, звернення до психолога, намагання довести, зокрема державному виконавцю про неможливість виконання рішення суду, вказує на те, шо обвинувачена у такий спосіб висловлювала незгоду із рішенням суду, не бажала та на час апеляційного розгляду не бажає його виконувати взагалі. На це вказує і те, що станом на день прийняття рішення апеляційним судом, тобто понад 4 роки, обвинувачена не вжила заходів для виконання рішення суду, не забезпечує побачення дітей з батьком та не бажає цього категорично. Тобто, діє на свій власний розсуд, ігноруючи рішення суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_9 через м`якість, то вони є частково слушними з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ці вимоги закону суд першої інстанції не достатньо врахував.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції послався на ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою злочину, який є нетяжким.

Також суд вказав на дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що визнано судом як обставини, які пом`якшують покарання

.Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у сімейних відносинах.

З урахуванням конкретних обставини справи та поведінки обвинуваченої після вчинення злочину, а саме того, що на даний час державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 в часи, визначені рішенням суду не з`являвся на спілкування з дітьми, яких ОСОБА_9 привозила на спілкування, суд першої інстанції дійшов висновку при призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу, визначене санкцією ч.1 ст. 382 КК України.

Санкцією ч.1 ст. 382 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, під час виконання рішення суду державним виконавцем відділу ДВС приймалося рішення про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин, ОСОБА_9 попереджалася про кримінальну відповідальність, постановою державного виконавця їй встановлювалося тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, а також накладався арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_9 . Проте, жоден з наведених заходів, не мали результату і рішення так і не було виконано.

За такого, є достатні підстави вважати, що штраф як вид покарання не сприятиме виправленню обвинуваченої. Тому, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу є явно несправедливим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

З огляду на наведене, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої унаслідок м`якості, вирок щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання за ч. 1 ст. 382 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який хоча є нетяжким, але враховує обставини його вчинення, щодо двох малолітніх потерпілих, яких обвинувачена свідомо позбавляє права на спілкування з батьком, який має з матір`ю рівні права на виховання дітей та бажає спілкуватися з дітьми, а також враховує відсутність критичного відношення обвинуваченої до своїх протиправних дій протягом тривалого часу, її небажання виконати рішення суду, що набрало законної сили.

Обвинувачена раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що враховується як дані про її особу.

Окрім того, підлягає врахуванню обставина, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у сімейних відносинах.

Обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.

Колегія суддів дійшла висновку про призначення покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі, передбаченому санкцією зазначеної статті, проте у мінімальному розмірі (меншому розмірі, ніж просить апелянт). Тобто, в цій частині апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню.

Так, згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (т. 2 а.с. 136-139).

Враховуючи досудову доповідь, позитивні дані про особу обвинуваченої, яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та раніше не судима, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченої без відбування покарання, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 травня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 382 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання або роботи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня набрання вироку законної сили, тобто з 01 травня 2025 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3