Справа № 161/1580/25
Провадження № 1-кп/161/565/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 19 травня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської областіу складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002604 від 30.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Чорниж Маневицького району Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта професійно-технічна, одруженого, інваліда третьої групи загального захворювання, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , 29 липня 2024 року близько 21 год. 30 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи по АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків для життята здоров`я останнього, у вигляді його смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс один удар рукою в ділянку обличчя ОСОБА_6 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на асфальтоване покриття, ударившись при цьому лицевою частиною голови об тверду поверхню, заподіявши собі тілесних ушкоджень у вигляді травматичного випинання дисків рівня СЗ-С7 із стенозом спинно-мозкового каналу, забою та гематомієлією спинного мозку, залишкові явища садна на чолі зліва, точкові крововиливи на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 428 від 01 жовтня 2024 року мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, при цьому ОСОБА_4 не передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити. Від отриманих тілесних ушкоджень 17.08.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Луцькій міській клінічній лікарні, що розташована у місті Луцьк проспект Відродження, будинок 13.

Своїми діями ОСОБА_4 скоїв вбивство, вчинене через необережність, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив викладені в обвинуваченні обставини кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні якого визнав повністю. Повідомив суду, що 29 липня 2024 року близько 21 год. 30 хв., перебуваючи по АДРЕСА_3 , де він проживає, під час конфлікту із ОСОБА_6 наніс один удар рукою в ділянку обличчя останнього, внаслідок чого той втратив рівновагу, впав на асфальтоване покриття та вдарився головою. Настання смерті обвинувачений не бажав. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер в лікарні. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати. Також вказав що ОСОБА_6 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, ображав його дружину, що й стало причиною непорозуміння та кримінального правопорушення. Того дня обвинувачений вживав алкогольні напої, зокрема, вранці горілку (250 грам на двох), а ввечері пиво марки «Вітбір» (один бокал). Коли потерпілий перебував у лікарні оплачував його лікування. Також обвинуваченим добровільно, з власної ініціативи, частково відшкодовано витрати закладу охорони здоров`я КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» на лікування потерпілого в сумі 5000 грн., про що надано відповідне документальне підтвердження у виді квитанції (а.с.39). Всю суму витрат лікувального закладу ОСОБА_4 зобов`язався сплатити у подальшому. Крім того, повністю відшкодувати збитки перешкодила отримана ним у подальшому травма вивих плечової кістки правої руки (а.с.31).

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений є інвалідом третьої групи, пенсіонером, щиро розкаявся у скоєному, частково відшкодував витрати на лікування ОСОБА_6 та в подальшому буде відшкодовувати у повному обсязі. Крім того, після вчинення злочину ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння не освідували. Просив призначити покарання з випробувальним строком, застосувавши ст.75 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та вказала, що цивільний позов до обвинуваченого заявляти не буде, майнової шкоди не завдано, щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, суд переконався, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого у вбивстві, вчиненому через необережність, доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 119 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких необережних злочинів, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, до обставин, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить його щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди.

До обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, згідно обвинувального акту віднесено передбачені п.13) вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; а також п.6) вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Щодо першої обставини, суд вважає, що її наявність може бути встановлено не лише і виключно документальним підтвердженням проведенням медичного освідування, а й як свідчить усталена судова практика іншими доказами, у тому числі показаннями. В даному випадку обвинувачений у судовому засіданні сам визнав факт вживання ним алкогольних напоїв до вчинення інкримінованого злочину, а тому, на переконання суду таку обтяжуючу покарання обставину в судовому засіданні встановлено та доведено. Окрім того, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння зазначено у формулюванні обвинувачення, яке обвинувачений визнав та не оспорював фактичних обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України, суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених, зокрема, у п.6). Тобто в даному випадку, враховуючи навіть незначну різницю у віці між обвинуваченим та потерпілим (1966 р.н. та 1963 р.н.), а також, що сам обвинувачений є особою похилого віку, суд не може цю обставину не врахувати як таку, що обтяжує покарання. Окрім того, на необхідність її врахування свідчить і та обставина, що в даному випадку встановлена змішана форма вини обвинуваченого необережність стосовно злочинного наслідку смерті іншої людини. Саме ж діяння, що призвело до даного результату один удар рукою в ділянку обличчя, нанесено умисно, тобто усвідомлюючи його заподіяння особі похилого віку.

Таким чином, суд до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, відносить відповідно до п.13) вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; а також п.6) вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Разом із тим, суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, те, що він вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, частково добровільно відшкодував завдану шкоду, потерпілій будь-яка шкода не заподіяна, вона до нього претензій не має та не наполягала на суворому покаранні, на обліку в лікаря психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває,має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є інвалідом третьої групи, особою похилого віку (залишилося менше року до 60-ліття), відповідно до статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», одружений, має міцні соціальні зв`язки, син мобілізований до Збройних Сил України.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції норми, оскільки таке покарання буде відповідати загальним засадам, визначеним ст. 65 КК України, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, такі іншими особами нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд не може застосувати більш м`яке покарання у виді обмеження волі, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 61 Кримінального кодексу України воно не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років.Через менше як рік обвинуваченому виповниться 60 років, він досягне пенсійного віку і не зможе відбути навіть передбачений законом мінімальний строк в один рік даного виду покарання.

Водночас, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним злочином, вид необережності полягає у кримінальній протиправній недбалості, що є менш суспільно небезпечна, аніж кримінальна протиправна самовпевненість, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , процесуальну поведінку останнього, усвідомлення ним протиправності вчиненого, щире бажання виправитись, наявність постійного місця проживання, наявність декількох пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим перевиховання і виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому звільняє його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням мінімального іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст.7, 100, 110, 349, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: DVD-R диск без будь-яких маркувань, приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження №0002604 від 30.07.2024.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1