Справа № 369/9503/23
Провадження № 1-кп/369/871/25
В И Р О К

іменем України

16.05.25 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000731 від 19 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, яка офіційно працює у ТОВ «УКРПРОММАШ» на посаді начальника відділу кадрів, заміжня, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 , обвинувачується у тому, що 18 травня 2023 року близько 09:50 год, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалось за можливе, вона прийшла до потерпілої ОСОБА_10 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , для з`ясування стосунків щодо порушення тиші у будинку.

Після чого ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, навпроти потерпілої ОСОБА_10 , яка перебувала в квартирі та тримала на руках малолітнього сина, нанесла останній кулаком правої руки один удар під ліве око.

У результаті протиправних дій ОСОБА_12 , відповідно до висновку експерта, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна лівої виличної ділянки, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладені обставини, сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_12 своїми діями вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, тобто заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що того дня будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 за обставин, зазначених в обвинувальному акті, вона не заподіювала. Просила суд визнати її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України й виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею інкримінованого кримінального правопорушення, цивільний позов залишити без розгляду. Крім того, зазначила, що 18.05.2023 року вранці вона перебувала вдома, почула шум та прийшла до квартири, де проживала ОСОБА_10 , щоб зробити їй зауваження, оскільки з її квартири було чутно шум. Вони живуть на 6 поверсі, а потерпіла на 7 поверсі. Коли ОСОБА_10 відчинила двері, то відразу хотіла зачинити, але вона їх тримала. так як хотіла поговорити, між ними сталася словесна перепалка, потерпіла кричала, що вона вдарила її дитину і вжила нецензурну лексику, дитина почала плакати. Після чого ОСОБА_12 штовхнула двері квартири ОСОБА_10 та пішла додому. Жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_10 не завдавала, вона була на лікарняному, 11 травня 2023 року їй проводили хірургічне втручання, вона була після операції, тому в силу навіть свого фізичного стану, вона не могла цього вчинити.

Крім того, зазначила, що того дня в неї на руці каблучки не було, вона їх взагалі не носить.

Вже у вечірній час до чоловіка ОСОБА_12 прийшов чоловік ОСОБА_10 та повідомив, що ОСОБА_12 завдала його дитині тілесні ушкодження і за це остання буде нести кримінальну відповідальність. При цьому, зазначила, що чоловік потерпілої є діючим працівником правоохоронних органів та відносини з цією сім`єю у них склались недоброзичливі.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що 18.05.2023 року вона перебувала з дитиною вдома. Приблизно о 09:50 год вона почула стук у двері, підійшовши до дверей запитала: «хто там?». Їй відповіла жінка, що це ОСОБА_14 (сусідка знизу). Потерпіла взяла дитину на руки, відкрила двері і обвинувачена почала висловлювати претензії, стосовно того, що дитина ОСОБА_10 дуже шумно повзає, грається з іграшками, плаче, заважає їй спати. Потерпіла відповіла, що нічого з цим не може зробити, адже це маленька дитина. Обвинувачена ОСОБА_12 почала виловлювати претензії у підвищеному тоні, потерпіла хотіла уникнути сварки, і тримаючи дитину на правій руці, лівою рукою взялася за внутрішню сторону дверей і хотіла їх зачинити, проте обвинувачена взялася правою рукою за внутрішню сторону дверей і силоміць заважала їй закрити двері, також вона тримала ручку дверей із зовнішньої сторони. Потерпіла ОСОБА_10 почала кричати: що ви робите, у мене маленька дитина на руках, може простудитися, проте на це не було реакції з боку обвинуваченої. Знаходячись за крок від потерпілої, ОСОБА_12 зігнула праву руку в кулак і вдарила ОСОБА_10 у ліву щоку, під око, цим самим штовхнувши дитину, дитина почала плакати. Удар був дуже болючим, залишилося садно, на руці обвинуваченої була каблучка або перстень. Обвинувачена розвернулася і почала спускатися вниз по сходах. Потерпіла вийшла за нею і сказала, що викличе поліцію, наголосивши на цьому три рази. Обвинувачена сказала, що спустить її зі сходів. Увесь цей час дитина була на руках у ОСОБА_15 (дитині було 8 місяців), коли остання заходила у квартиру, то відчула поштовх в спину, повернувшись побачила, що це обвинувачена. ОСОБА_10 намагалася зачинити двері у квартиру, проте ОСОБА_12 схопилась за зовнішню ручку дверей і перешкоджала закрити двері, тоді ОСОБА_10 спустила дитину вниз по нозі, взялася правою рукою за двері і лівою рукою замкнула їх на ключ. Цей конфлікт тривав близько 2 хв, його чув дідусь по ліву сторону сходового майданчика та сусіди по праву сторону. Чоловік приїхав через 40-50 хв, чоловік працівник поліції, слідчий. Також, зазначила, що удар був один, слідчий експеримент проводився у відділку поліції, у неї зріст 170 см, якого зросту був статист і чи вищий за неї вона не пам`ятає. Перший раз у вересні 2021 року до них приходив з`ясовувати стосунки чоловік обвинуваченої. У викладеному у письмовій формі виступу у судових дебатах потерпіла ОСОБА_10 просила визнати винною ОСОБА_12 та призначити їй покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік, а також задовольнити заявлений цивільний позов та стягнути з обвинуваченої ОСОБА_12 83 000 (вісімдесят три тисячі) грн, з яких: 60 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 23 000 грн витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні прокурор просила визнати ОСОБА_12 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник потерпілої ОСОБА_16 ОСОБА_11 підтримав позицію прокурора, просив призначити обвинуваченій ОСОБА_12 покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік, цивільний позов задовольнити повністю. Крім того, представник потерпілої наполягав на тому, що саме обвинувачена спричинила його довірительці тілесні ушкодження за обставин, зазначених в обвинувальному акті. Також вказав, що його довірителька користувалася косметикою.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 просив визнати останню невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею інкримінованого кримінального проступку. Вважав, що вина обвинуваченої стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведена, і всі докази не підтверджують, а навпаки спростовують вину ОСОБА_12 . Зазначив, що із показів свідків, останні не бачили конфлікту, а тому будь-які сумніви, трактуються на користь обвинуваченої. При цьому, звернув увагу, суду, що відповідно до висновку експерта

№ 95 від 23 травня 2023 року, згідно із яким при судово-медичному огляді 19 травня 2023 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лівої виличної ділянки;

Згідно з висновком експерта № 128/Д від 19 червня 2023 року при судово-медичному огляді 19 травня 2023 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лівої виличної ділянки, яке утворилося від ковзної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, яким могла бути каблучка з каменем, який має гострі грані. Разом з тим, при судово-медичному огляді потерпілої вона не повідомляла про те, що у обвинуваченої на руці була каблучка. Також, під час слідчого експерименту за участі потерпілої вона також не згадувала про каблучку на руці обвинуваченої. Крім того, захисник звернув увагу суду, що на фото № 2 статист меншого зросту за обвинувачену. Стосовно цивільного позову зазначив, що сторона захисту його не визнає та просить залишити без розгляду.

У ході судового розгляду допитані свідки сторони обвинувачення, пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_17 , який є сусідом потерпілої ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_4 , пояснив суду, що не перебуває у неприязних відносинах ні з обвинуваченою, ні з потерпілою. Саму бійку він не бачив, чув лише крики за дверима. Здалося, що чув від потерпілої фразу «ти мене вдарила». Побачив лише, що обидві сторони перебували в агресивному емоційному стані. Видимих тілесних ушкоджень на потерпілій не помітив. Потерпіла словесно повідомила, що вдарили її дитину й ніби зачепили її саму. Чи носить потерпіла каблучки, свідок не помічав.

Свідок ОСОБА_18 , яка є сусідкою потерпілої ОСОБА_10 з кв. АДРЕСА_4 , повідомила, що не була безпосереднім свідком нанесення тілесних ушкоджень і не бачила слідів ушкоджень на тілі потерпілої після подій. Каблучки на руках обвинуваченої вона не помічала. Потерпілу бачила того ж дня вона підходила до них, але жодних видимих тілесних ушкоджень на ній не було. За словами потерпілої, під час розмови вона стверджувала, що вдарили її дитину, а не її саму.

Допитана у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_19 надала показання про те, що складені нею висновки вона підтверджує та уточнила, що висновок №118/Д від 29.05.2023 року, згідно із яким виявлені наступні тілесне ушкодження: садно лівої виличної ділянки не могло утворитися від удару кулаком, як вказала потерпіла на слідчому експерименті за її участі є категоричним, а висновок 128/Д від 19.06.2023 року, згідно з яким при судово-медичному огляді 19 травня 2023 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лівої виличної ділянки, яке утворилося від ковзної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, яким могла бути каблучка з каменем, який має гострі гран не є категоричним та уточнила, що вказані тілесні ушкодження могли утворитися від будь-якого предмету з обмеженою поверхнею контакту. Експерт уточнила, що при огляді потерпілої, остання не згадувала про каблучку на обвинуваченій, оскільки за таких обставин вказані факти були б зазначені в описовій частині висновку експерта.

На підтвердження винуватості ОСОБА_12 стороною обвинувачення в ході судового розгляду надано наступні процесуальні джерела доказів, що містяться у:

- витязі з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000731 від 19 травня 2023 року, згідно із яким 18 травня 2023 року до ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_10 , з приводу того, що 18.05.2023 року близько 10 год. за адресою: АДРЕСА_2 сусідка нанесла тілесні ушкодження (а.п. 119 т. 1);

- протоколі про прийняття заяви від 18 вересня 2023 року від ОСОБА_10 про вчинене щодо неї кримінального правопорушення, зареєстрованого за №7623, відповідно до якої 18 травня 2023 року близько 10:00 год, за адресою: АДРЕСА_2 , сусідка на ім`я ОСОБА_14 після словесного конфлікту вдарила її по щоці та зачепила її малолітню дитину (а.п. 125 т.1);

- висновку експерта № 95 від 23 травня 2023 року, згідно із яким при судово-медичному огляді 19 травня 2023 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лівої виличної ділянки. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету, за давністю може відповідати вказаному в постанові терміну та відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.п. 129 т.1);

- протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 23 травня 2023 року, з доданою фототаблицею, відповідно до якого проведення остання показала механізм нанесення тілесних ушкоджень, а саме, що 18.05.2023 року близько 09:50 год вона перебувала за адресою: АДРЕСА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_20 . Почувши стукіт у двері підійшла до вхідних дверей та запитала хто там? У відповідь почула жіночий голос, який представився сусідкою на ім`я ОСОБА_14 з 23 квартири. Далі потерпіла відчинила вхідні двері та між нею і сусідкою стався словесний конфлікт, у ході якого сусідка нанесла один удар кулаком правої руки під ліве око потерпілої. Після чого, перебуваючи біля вхідних дверей спиною до сусідки, остання штовхнула потерпілу один раз у плече зліва (а.п. 130-131 т.1);

- висновку експерта № 118/Д від 29 травня 2023 року, згідно із яким при судово-медичному огляді 19 травня 2023 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лівої виличної ділянки не могло утворитися від удару кулаком, як вказала потерпіла на слідчому експерименті за її участі (а.п. 138 т.1);

- висновку експерта № 128/Д від 19 червня 2023 року, відповідно до якого при судово-медичному огляді 19 травня 2023 року у гр. ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садно лівої виличної ділянки, яке утворилося від ковзної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, яким могла бути каблучка з каменем, який має гострі грані (а.п. 141 т. 1);

- повідомлення про підозру (а.п. 150-153 т. 1).

- фото долучене потерпілою ОСОБА_10 на підставі заяви від 20 червня 2023 року (а.п. а.п. 164 т.1);

Крім того, стороною захисту долучено наступні докази, а саме:

- оптичний диск з відеозаписами погроз чоловіка потерпілої обвинуваченій та її чоловіку (від 25 та 28 червня 2023 року); пояснення свідка ОСОБА_21 ; медична довідка ОСОБА_12 від 25 травня 2023 року; матеріали відповіді ГСУ Національної поліції за результатами проведеної перевірки, долучені на підставі клопотання сторони захисту (а.п. 179 184 т. 1);

- клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 20 червня 2023 року (а.п. 191-192 т.1);

- постанова ст. дізнавача сектору дізнання Бучанського РУП ГУНП в Київській області про відмову в задовленні клопотання про призначенні додаткової судово-медичної експертизи від 20 червня 2023 року, оскільки в ході проведення досудового розслідування були проведені слідчі (розшукові) дії, а саме призначені та проведені судово-медичні експертизи, допитані всі свідки даної події, отримані висновки експертів, проведені слідчі експерименти; з супровідним листом(а.п. 193-194, 195 т.1).

Натомість, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні сукупність наведених та інших доказів, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого їй діяння, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст.62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України(конституційності)ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При ухваленні даного вироку, відповідно до вимог ч. 1ст. 368 КПК України, суд вирішує в тому числі, наступні питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до наступного.

Положеннями ст.91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.

Нормою ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу покладається на прокурора.

Судом, відповідно до вимог ст.ст.10, 22 КПК України, були створені необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні мови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.

Повертаючись до обставин цієї справи, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок у цій справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_12 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні нею кримінального проступку щодо потерпілої ОСОБА_10 , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки дослідженими у судовому засіданні доказами не було доведено.

Зокрема, твердження сторони обвинувачення про спричинення обвинуваченою ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_10 удару в область лівої виличної ділянки, що спричинило садно, ґрунтується на показаннях самої потерпілої. Ці показання потерпілою уточнювалися у частині наявності на руці обвинуваченої каблучки з каменем, вже після проведення огляду судово-медичним експертом 19.05.2023 року в натурі, проведення слідчого експерименту 23 травня 2023 року та надання судово-медичним експертом висновку 118/Д від 23.05.2023 року, яким спростовувалися показання потерпілої, а саме про те, що виявлені тілесні ушкодження в потерпілої ОСОБА_10 , а саме садно лівої виличної ділянки не могло утворитися від удару кулаком, як вказала потерпіла на слідчому експерименті за її участі.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що в первинних повідомленнях потерпілої ОСОБА_10 вона зазначала про заподіяння їй тілесних ушкоджень по «руці», в подальшому вказане твердження виправлено в протоколі на «щоці» (а.п. 125 т.1 ). Таким чином, первинно потерпіла вказала, що обвинувачена вдарила її по щоці та зачепила її малолітню дитину. Також, пояснення потерпілої в частині того, що обвинувачена вдарила її дитину підтвердили свідки. Разом з тим, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 про те, що обвинувачена вдарила її дитину нічого не зазначала. Тобто, є суперечності в поясненнях потерпілої, які в ході судового розгляду не усунуто.

Не заперечуючи факту наявності у потерпілої ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження, а саме садна лівої виличної ділянки (висновок судово-медичного експерта № 95 від 23 травня 2023 року), суд не убачає зі змісту жодного з наданих стороною обвинувачення доказів, що це сталося саме в результаті дій обвинуваченої ОСОБА_12 , а саме заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 завдання удару, як зазначено в обвинувальному акті.

Звідси, не ставлячи під сумнів вказані вище висновки судово-медичного експерта, суд на підставі досліджених доказів не може дійти обґрунтованого та беззаперечного переконання про природу виникнення цих тілесних ушкоджень, а саме, що вони виникли у потерпілої ОСОБА_10 внаслідок неправомірних дій з боку обвинуваченої ОСОБА_12 .

Також, суд бере до уваги показання експерта ОСОБА_19 , яка зазначила, що при огляді потерпіла не вказувала на те, що в обвинуваченої на руці була каблучка, а також пояснення потерпілої ОСОБА_10 під час слідчого екперименту стосовно механізму спричинення їй тілесних ушкоджень, під час якого вона про каблучку нічого не зазначала, ці показання суд вважає правдивими та покладає в основу вироку, як такі що узгоджуються з іншими доказами, долученими сторонами в ході судового розгляду.

Крім того, з показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , допитаних у судовому засіданні встановлено, що останні свідками конфлікту не були та не бачили тілесних ушкоджень на тілі потерпілої ОСОБА_16 .

Твердження прокурора про те, що матеріали провадження містять достатню кількість доказів, які доводять винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Суд звертає увагу, що усі клопотання учасників судового розгляду розглянуто у відповідності до вимог КПК України, при цьому суд зберігав об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, орган досудового розслідування не зібрав, а прокурор не надав суду беззаперечних належних та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_12 й для цього вичерпано можливості їх отримання. При цьому, докази, надані стороною обвинувачення, не доводять факту вчинення ОСОБА_12 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Тобто, матеріали кримінального провадження №0000731 від 19 травня 2023 року не містять прямих чи будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та наголошує, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, тому ОСОБА_12 слід виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З-поміж іншого Суд зауважує, що оптичний диск з відеозаписами погроз чоловіка потерпілої - обвинуваченій та її чоловіку, пояснення свідка ОСОБА_21 , матеріали відповіді ГСУ Національної поліції за результатами проведеної перевірки, долучені до матеріалів провадження на підставі клопотання сторони захисту, як докази, які на їх думку доводять невинуватість обвинуваченої ОСОБА_12 , суд не бере до уваги, оскільки вони є неналежними.

Також суд звертає увагу, що клопотання прокурора про повторний допит потерпілої суд залишає без задоволення, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення необхідності такого допиту, з огляду на відсутність будь-яких відомостей про те, що потерпіла може надати пояснення стосовно обставин, щодо яких вона не допитувалася.

Поряд з цим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 офіційно працює у ТОВ «УКРПРОМАШ» на посаді начальника відділу кадрів, заміжня, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима.

На підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до обвинуваченої ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу на загальну суму 83 000 грн, суд залишає без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування, у тому числі запобіжний захід відносно ОСОБА_12 не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 128, 129, 368, 370, 373, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

На підставі ч. 3 ст. 129 КПК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до обвинуваченої ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу на загальну суму 83 000 грн залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво- Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_22