ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

25 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про витребування доказів та клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України.

Захисниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 було подано клопотання про витребування доказів, зокрема захисники просять направити запит операторам мобільного зв`язку, а саме в Приватне акціонере товариство «Київстар» та телекомунікаційну компанію «Водафон» з вимогою надати дані геолокації знаходження телефону за номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за період часу з 24.02.2022 року по період часу до 15.03.2022 року. Мотивуючи подане клопотання сторона захисту послалась на те, що останньою були направленні адвокатські запити до Приватного акціонерного товариства «Київстар» та в телекомунікаційну компанію «Водафон», з вимогою надати дані геолокації, проте на вказані запити було відмовлено в надані такої інформації, водночас було зазначено, що таку інформацію можливо отримати на підставі ухвали суду.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, зазначивши, що таке клопотання під час досудового розслідування не заявлялось. Окрім того, звернувся з клопотанням про продовження строку застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу не зникли та існувати не перестали.

Сторона захисту в судовому засіданні підтримала подане клопотання та просила його задовольнити, водночас заперечувала проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що ризики на які посилається сторона обвинувачення не існують, а тому просить змінити запобіжний захід на домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання сторони захисту щодо витребування доказів, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Так, відповідно до клопотання сторони захисту, остання просить витребувати докази, зокрема направити запит операторам мобільного зв`язку, а саме в Приватне акціонере товариство «Київстар» та телекомунікаційну компанію «Водафон» з вимогою надати дані геолокації знаходження телефону за номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за період часу з 24.02.2022 року по період часу до 15.03.2022 року.

Окрім того, до клопотання стороною захисту були додані відповіді на адвокатські запити від ПрАТ «ВФ Україна» та ПрАТ «Київстар», згідно яких стороні захисту було відмовлено у надані запитуваної інформації, оскільки інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо є охоронюваною законом таємницею, згідно п. 7 ч. 1 ст. 162 КПК України.

Оцінюючи подане захистом клопотання, суд звертає увагу сторони захисту на положення ст. 159 КПК України відповідно до якої до електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах, комп`ютерних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення шляхом тимчасового доступу, який в свою чергу здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд зауважує на тому, що кримінальний процесуальний закон не містить такого способу захисту, як витребування судом інформації та даних, про які ідеться в клопотанні, натомість запитувана стороною захисту інформація надається виключно шляхом тимчасового доступу на підставі ухвали суду, а тому клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК України (далі КПК), якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за які передбачено покарання у тому числі у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Вищезазначені обставини дають суду вважати, що в зазначеному кримінальному провадженні продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, враховуючи те, що інкримінований ОСОБА_6 злочин, направлений на підрив обороноздатності та державній безпеці України, зокрема останньому інкримінується співробітництво із ФСБ держави агресора, а також те, що діяльність, в якій він обвинувачується носила систематичний та тривалий характер, була усвідомленою та мала найвищий ступінь суспільної небезпеки, свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Судом вже неодноразово наголошувалось, що зазначені стороною захисту обставини, не дають підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на більш м`який, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність застосування такого запобіжного заходу (перебуваючи на волі може переховатися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується). Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховатися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на свободу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, зокрема особи обвинуваченого ОСОБА_6 , а також існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 та запобігти вищеназваним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Також, суд враховує, що у відповідності до норми ч.6 ст.176 КПК, норма якої застосовується у відповідності до положень ч.1 ст.5 КПК, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відтак, виходячи з положень ч.1 ст.5, ч.6 ст.176 КПК, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК, а також встановлення наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого іншого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

При вирішенні питання розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, судом враховується позиція апеляційного суду, висловлена в ухвалі від 07.04.2023 року, якою було скасоване рішення суду щодо зменшення розміру застави та згідно якої застава у меншому розмірі ніж 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернатива триманню під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому, визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію у розмірі, визначеному в ухвалі Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 року.

Водночас, з урахуванням того, що розгляд кримінального провадження не можливо завершити без результатів досудового розслідування за фактом застосування відносно ОСОБА_6 фізичного насильства під час проведення досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження, задля дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст. 28 КПК України, враховуючи також те, що на відповідні судові запити відповідей не надходить, а прокурор взагалі не обізнаний про хід досудового розслідування, суд вважає за необхідне зобов`язати Другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві повідомити суд про хід досудового розслідування кримінального провадження №0000285 від 01.09.2022 року, та надіслати на адресу суду належним чином завірені копії відповідних процесуальних документів/рішень, прийнятих за результатами такого розслідування.

Керуючись ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - відмовити.

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 серпня 2025 року.

Раніше визначений альтернативний запобіжний у виді застави, визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 року у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило на день визначення 3721500 (три мільйони сімсот двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень обвинуваченому ОСОБА_6 , залишити без змін.

Строк дії ухвали суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків, в разі внесення застави, становить до 23 серпня 2025 року.

Зобов`язати Другий СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві повідомити суд про хід досудового розслідування кримінального провадження №0000285 від 01.09.2022 року, та надіслати на адресу суду належним чином завірені копії відповідних процесуальних документів/рішень, прийнятих за результатами такого розслідування.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/6898/22

Номер провадження № 1-кп/ 522/513/25

Головуючий суддя ОСОБА_1