ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/370/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

21 липня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 червня 2025 року в кримінальному провадженні №0000349 від 23 березня 2024 року,

стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, терміном до 02 серпня 2025 року.

Одночасно стосовно ОСОБА_8 застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави, розміром 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

У разі внесення застави на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

-прибувати за першою вимогою до суду;

-не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований, проживає (проходить службу) без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи (служби);

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд до України;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід є надто суворим та до нього доцільно застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вказує, що ОСОБА_9 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, не намагатиметься переховуватись та сприятиме органу досудового розслідування. Натомість стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України.

При цьому повідомлена йому підозра є необґрунтованою. Тому відсутні підстави вважати, що він продовжить злочинну діяльність, оскільки злочинів не вчиняв.

Звертає увагу, що стосовно ОСОБА_10 26.04.2024 року вже було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак в подальшому 21 червня 2024 року вказаний запобіжний захід змінено на домашній арешт.

Водночас судом не взято до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок безпекової ситуації на цій вулиці пошта та листоноша не працюють, працівники поліції цю вулицю не обслуговують. ОСОБА_8 не був повідомлений про те, що його викликають у судове засідання, а привід стосовно нього поліція не застосовувала.

Також захисник зазначає, що тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення не може слугувати для встановлення ризику його переховування.

Позиції сторін.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім цього суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності застосування стосовно обвинуваченого того чи іншого запобіжного заходу.

На переконання суду апеляційної інстанції, попри доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Так, матеріали провадження свідчать, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000349 від 26 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

26 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

21 червня 2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 змінено на домашній арешт.

27 травня 2025 року прокурор у кримінальному проваджені звернувся до суду з клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказане клопотання прокурор обґрунтував тим, що обвинуваченим було порушено процесуальні обов`язки та оголошено у розшук, у зв`язку із чим існують ризики, які виправдовують необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, міцних соціальних зв`язків не має, не працевлаштований, після зміни запобіжного заходу на більш м`який зник з місця проживання та оголошений у розшук, що вказує на існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та продовження злочинної діяльності.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більші м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції встановив існування ризику переховування обвинуваченого від суду та констатував, що запобігти вказаному ризику можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши рішення суду першої інстанції у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже вони в повній мірі ґрунтуються на відомостях, що наявні в матеріалах провадження, які ретельно перевірені місцевим судом.

Зокрема суд першої інстанції надав належну оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що повідомлена ОСОБА_8 підозра щодо вчинення вказаного кримінального провадження є необґрунтованою, то питання «обґрунтованості підозри» було перевірене слідчим суддею під час застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу на стадії досудового розслідування.

Відповідно до матеріалів провадження, на даний час кримінальне провадження за ч.2 ст.307 КК України стосовно ОСОБА_8 перебуває на стадії судового розгляду в ході якого вирішується питання доведення винуватості ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції під час перевірки ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті, позбавлений можливості надати оцінку вказаному питанню, оскільки на даному етапі кримінального провадження судом першої інстанції призначено судовий розгляд в ході якого і буде перевірене питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на думку суду апеляційної інстанції є непереконливими, адже відомості, що наявні в матеріалах провадження підтверджують подальше існування встановлених ризиків.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий суд зважив, як на відомості про особу обвинуваченого, так і обставини кримінального провадження, зокрема тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також його неналежну процесуальну поведінку в ході судового розгляду кримінального провадження.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів. В той, же час судом встановлено, що ОСОБА_8 , хоч і має місце проживання, проте не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходу не має, міцних соціальних зв`язків також не має. Крім того, обвинувачений неодноразово викликався в судові засідання, що були призначені у справі (29.07.2024, 05.08.2024, 24.09.2024, 10.10.2024, 04.11.2024, 23.01.2025) та стосовно ОСОБА_8 двічі застосовувався привід (26.11.2024, 23.01.2025), який виконано не було.

Як встановив суд першої інстанції, згідно відповіді керівника Херсонського районного управління поліції №10786/36/01/4-25 від 20 травня 2025 року, ОСОБА_8 обізнаний про судові засідання, але переховується у своєї співмешканки за адресою: м.Херсон, вул.Миколи Садовського, 25.

На переконання суду апеляційної інстанції, сукупність наведених обставин, зокрема процесуальна поведінка обвинуваченого, який систематично не з`являвся на виклики суду, в повній мірі підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 не був обізнаний про його виклики до суду, оскільки його місце проживання знаходиться в зоні, що не обслуговується поштою та поліцією через обстріли та безпекову ситуацію, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зі змісту матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений не тільки викликався в судові засідання, до нього також двічі було застосовано привід, який виконано не було.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків незаконного впливу на свідків та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення на думку суду апеляційної інстанції є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції не встановлено зазначених ризиків.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на тривале ігнорування обвинуваченим викликів до суду та неможливість забезпечення його участі в судових засіданнях шляхом приводу, в даному випадку існування ризику переховування виправдовує необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховування.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеному ризику неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Виходячи із тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, встановленого ризику, який є реальним, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема про особу обвинуваченого, запобіжні заходи у виді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання у даному випадку не зможуть запобігти встановленому ризику, оскільки в даному випадку це можливо лише шляхом постійного контролю за поведінкою обвинуваченого.

Твердження захисника щодо можливості застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 вказаний запобіжний захід вже був застосований, однак через поведінку обвинуваченого виявився недієвим.

Посилання захисника на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються лише на тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 злочину є безпідставними, оскільки суд першої інстанції застосовуючи стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід зважив не тільки на тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину, але й на відомості про особу обвинуваченого, а також відомості, що свідчать про неналежне виконання ним покладених судом обов`язків.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4