Справа № 953/4097/22
н/п 1-кп/953/293/25
"03" липня 2025 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 347, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ст. 348, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28, ст. 348 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України,
У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.
26 травня 2025 року засобом «Електронний суд» надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 , якому просив: змінити обвинуваченому ОСОБА_10 застосований щодо нього на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 953/7321/21 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначеним розміром застави у сумі 908000,00 грн, на більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а також просив повернути грошові кошти у розмірі 908000,00 грн, сплачені як застава, заставодавцю.
Захисник адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, оскільки запобіжний захід у виді застави є безстроковим, і станом на теперішній час його дію не припинено. Вказав, що внесена сума застави забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Додатково зауважив, що ризики, встановленні слідчим суддею та судом, не втратили своєї актуальності, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання.
Прокурор ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, посилаючись на те, що запобіжний захід у виді застави є дієвим та в достатній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Наголосив, що залишення застосованого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_10 в силі, гарантуватиме дотримання останнім своїх процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.
Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали клопотання.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання.
Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі.
Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, дійшла такого висновку.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року до ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України в межах строку досудового розслідування на 60 діб, тобто до 24 вересня 2021 року включно. Визначено ОСОБА_10 суму застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 000 гривень.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року скасовано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року в частині визначення розміру застави та в цій частині постановлено нову, якою збільшено розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначено заставу у розмірі 400 (чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень.
28 липня 2021 року заставодавець ОСОБА_7 вніс на рахунок ТУ ДСА України у Харківській області заставу у справі № 953/7321/21 за ОСОБА_10 трьома платежами у загальному розмірі 908 000 (дев`ятсот вісім тисяч) гривень, що підтверджується довідкою начальника ТУ ДСА України у Харківській області ОСОБА_17 від 20 березня 2025 року.
Відповідно до змісту пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України.
Сторона захисту, звернувшись до суду з клопотанням, у порядку ст. 201 КПК України, просить змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який жодного разу з часу застосування до нього запобіжного заходу не порушив покладені на нього процесуальні обов`язки, що, на переконання сторони захисту, є вагомими підставами для зміни ,запобіжного заходу.
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами зокрема є: тримання під вартою та застава.
Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За змістом ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вимогами ч. 4 ст. 202 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Положення ч.8 ст.182 КПК України передбачають, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосований запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, у тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Запобіжний захід може бути змінений, коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні (продовженні) запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення. Тож, загальною вимогою щодо змісту клопотання про зміну запобіжного заходу є зазначення в ньому нових обставин, які не були предметом судового розгляду при застосуванні запобіжного заходу у порядку ст. 194 КПК України.
При цьому кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.
На переконання суду, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.
При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
Відповідно до. 4 ст. 201 КПК України клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
За змістом положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань та виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.
Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.
Так, Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Згідно з вимогами положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ч. 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Зі змісту ст. 194 КПК України вбачається, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо доведено обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З аналізу вищезазначених положень слідує, що для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, остання повинна довести те, що обставини, наведені у ст. 194 КПК України, та які враховувались судом при застосуванні запобіжного заходу, зникли або ж суттєво зменшилась їх вага.
Зі змісту ухвали Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2021 року вбачається, що суд, вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_10 дійшов висновку, що зібрані під час досудового розслідування докази, надані до суду вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість запобігання спробам підозрюваним: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно вплинути на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, в тому числі на тих, що не допитані в ході досудового розслідування; вчинити інші кримінальні правопорушення. Під час перегляду вищезазначеної ухвали Харківським апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку, що мотиви прийнятого слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова рішення викладені в ухвалі суду від 27 липня 2021 року щодо застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України. При цьому колегія суддів при розгляді питання щодо визначення розміру застави у цьому судовому провадженні дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, розміру спричиненої матеріальної шкоди, наявність цивільних позовів потерпілих, а також з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_10 та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України - застава у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908000 грн, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що суд вивчав особу обвинуваченого та можливість застосування стосовно ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання вищезазначених ризиків. Однак, з урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обставин вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, як воно сформульоване стороною обвинувачення, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому дійшов висновку, що достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зможе саме запобіжний захід у вигляд тримання під вартою з визначеною сумою застава у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908000 грн.
Отже, під час ухвалення вищевказаного судового рішення було з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу, зокрема характер та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
В обґрунтування необхідності зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 захисник посилається на наступні обставини: відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України; бездоганну поведінку обвинуваченого, який жодного разу не порушив покладені на нього процесуальні обов`язки, відсутність у обвинуваченого фактів притягнення його до кримінальної відповідальності.
Оцінивши доводи сторони захисту у контексті твердження щодо відсутності ризиків, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Як попередньо зазначалось, відповідно до змісту ухвали суду від 27 липня 2021 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року суд під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про обрання до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України,
Суд, перевіряючи актуальність вищезазначених ризиків, бере до уваги те, що обставини, які були враховані судом, та якими була обґрунтована їх першочергова наявність, продовжують існувати станом на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та у своїй сукупності є вагомими. Вказане, з урахуванням відсутності доказів протилежного, підтверджує продовження існування вказаних ризиків.
Ризик переховування є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними з цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і зокрема, суворістю передбаченого покарання - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, інкриміноване ОСОБА_10 , передбачає виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 3 до 10 років. Покарання, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене ОСОБА_10 у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, який йому інкриміновано, особливо сильно підвищує ризик переховування.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. На даний час у об`єднаному кримінальному провадженні не всі свідки допитані.
Суд погоджується з відсутністю ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки усі письмові та речові докази у вказаному криміному проваженні прокурором надані та судом досліджені.
При цьому суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також наявний, оскільки ОСОБА_10 раніше судимий, за вчинення злочину проти власності, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та в особливо великих розмірах, та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності.
Враховуючи вищевикладене, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставо для застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, хоча з часом і зменшились незначною мірою.
Належна процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_10 , на яку посилається сторона захисту, не свідчить про відсутність встановлених ризиків, а навпаки вказує на те, що застосований запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі є таким, що достатньою мірою гарантує належну поведінку ОСОБА_10 у кримінальному провадженні.
При цьому відомості, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема його належну процесуальну поведінку під час судового провадження, безумовно враховуються судом і хоча такі вказують на зниження до певної міри ризику переховування обвинуваченого від суду, проте не виключають його. Надаючи оцінку таким обставинам, суд вважає, що вони не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики та спростувати його висновки щодо необхідності застосування запобіжного заходу саме у виді застави у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908000 грн.
Суд зазначає, що факти сумлінного дотримання обвинуваченим упродовж покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду у кримінальному провадженні не нівелює вищезазначених обставин за відсутності нових обставин, які обґрунтовували б зменшення ризиків, тобто не є тією обставиною, яка свідчить про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання.
На переконання суду, на даному етапі судового провадження запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, зважаючи на встановлені на цьому етапі судового провадження ризики, може виявитися неефективним, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочину, наслідки, пов`язані з вчиненням інкримінованого обвинуваченому кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту суду не надано переконливих доказів, які б обумовили зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 . За таких обставин у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для повернення заставодавцю визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу внесеної застави, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.
Після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до ст. 203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме - ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст. 182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії, а тому вимоги клопотання про повернення застави є такими, що суперечать меті застосування запобіжного заходу, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, діє як захід забезпечення запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та виконання процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Суд звертає увагу, що застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим не лише тих процесуальних обов`язків, покладених на них на певний строк відповідно до положень ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосування запобіжного заходу, але й тих, що визначені ст. 42 цього Кодексу та діють протягом всього кримінального провадження.
Заставодавець ОСОБА_7 , беручи на себе відповідальність і вносячи за ОСОБА_10 заставу у відповідному розмірі, розумів усю відповідальність і тривалість дії такого запобіжного заходу. Загалом, заставодавець вносить заставу за обвинуваченого на свій страх і ризик. Визначаючи при обранні запобіжного заходу альтернативний вид заставу суд не зобов`язує конкретну особу до її сплати. Позаяк, внесення застави третьою особою є її вільним волевиявленням.
З урахуванням викладеного, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилася, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення застави заставодавцю та відмову у задоволенні заявленого клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 182, 314, 314-1 КПК України, суд
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 04 липня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3