Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6082/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/646/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження № 295/6082/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її клопотання про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді 15 років позбавлення волі. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував особу засудженого та позитивні зміни в його особистості, а також практику ЄСПЛ з даного питання. Вказує, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання здобув три вищі освіти, має ряд заохочень, непрацевлаштований не за своєї вини, знятий з обліку як лідер організованої злочинної групи на волі. Посилається на те, що засуджений на протязі 15 років звертався в різні інстанції для перегляду рішення суду, оскільки доводив свою невинуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, а тому вину не визнавав. Вважає, що судом безпідставно не враховано, що останній має дружину, дорослих синів та онука. Вказує, що судом дана невірна оцінка ступеня його виправлення. Також судом не враховано, що ОСОБА_7 приймає активну участь у проведенні благодійних акцій, надає допомогу ЗСУ, характеризується як неконфліктна особа.

В ухвалі суду зазначено, що захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 засуджений вироком Верховного Суду АРК від 10.02.1997 року за ст.ст. 69, 102, 222 ч. 1, ст.ст. 19 ч. 4, 93 пп. «а, г, е, з, ж», ст.ст. 19 ч. 4, 17 ч. 2, 93 пп. «а, г, е, з», ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.05.1997 вказаний вирок в частині засудження та призначення покарання ОСОБА_7 залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду АРК від 08.06.2000 вказаний вирок суду приведений у відповідність до закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2018 зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Дата настання передбаченого строку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким: відбув 15 років призначеного покарання із зарахуванням - 29.12.2009 року.

На даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Дослідивши матеріали клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що на даний час відсутні достатні ознаки, які б вказували на виправлення засудженого ОСОБА_7 , оскільки за період відбування покарання останній мав як заохочення, так і стягнення, вину у вчинених злочинах не визнав, у їх вчиненні не розкаявся, характеризується позитивно нетривалий час, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання, щоб вважати його таким, що став на шлях виправлення.

Оцінюючи висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 суд вважав його суперечливим та необ`єктивним, навівши свої грунтовні мотиви.

Всі вищенаведені обставини у своїй сукупності дають підстави зробити висновок, що ОСОБА_7 на даний час на шлях виправлення не став, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На переконання колегії суддів, місцевим судом дотримано зазначених вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.82 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, відповідно до ч.ч.1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

В свою чергу, за змістом п.3 ч.3 ст.81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

При цьому, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Верховного Суду АРК від 10.02.1997 року за ст.ст. 69, 102, 222 ч. 1, ст.ст. 19 ч. 4, 93 пп. «а, г, е, з, ж», ст.ст. 19 ч. 4, 17 ч. 2, 93 пп. «а, г, е, з», ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.05.1997 вказаний вирок в частині засудження та призначення покарання ОСОБА_7 залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду АРК від 08.06.2000 вказаний вирок суду приведений у відповідність до закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2018 зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено 07.03.1996.

В ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 27.05.2002.

Як вбачається з характеристики, наданої ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» 12.06.2024 року, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 07.03.1996 року та відбув вже більше 29 років призначеного судом покарання (з урахуванням ухвали від 12.03.2018). За весь період відбування покарання ОСОБА_7 допустив 28 порушень встановлених вимог режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, та має 12 заохочень. Всі порушення погашені у встановленому законом порядку. До засудження працював президентом «Сабаіл» та на даний час не працевлаштований на виробництві установи, але приймає активну участь в суспільно-корисному житті відділення по роботі з благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов сектору довічного позбавлення волі. До праці ставиться позитивно. В засудженого відсутні явні прояви неадекватної поведінки, відсутні ознаки нервового збудження, самооцінка адекватна. Засуджений бере активну участь у реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи. Виявив бажання приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт». Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними та близькими. Зі слів засудженого стосунки з ними добрі. Не бере відповідальності за вчинені дії, в повному обсязі не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення. Зі слів засудженого вину у скоєному не визнає. Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення засудженим оцінюються як середні. Ризики ймовірної небезпеки для суспільства оцінюються як низькі (а.п.67-73) Має заборгованість за виконавчими документами в розмірі 443 415 грн. 00 коп., достроковим відшкодуванням якого не займається.

Що стосується висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складеного в 2024 році, згідно якого ОСОБА_7 набрав 80 балів та став на шлях виправлення, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно критичної оцінки вказаного висновку, оскільки він об`єктивно не відображає ступінь виправлення засудженого ОСОБА_7 , враховуючи суперечливі дані про його особу, а саме те, що останній має велику кількість стягнень в порівняні з кількістю заохочень, не працює і навіть під час апеляційного розгляду повідомив, що та робота, яка є в установі, йому не цікава.

Так, суд першої інстанції зазначив, що як вбачається із витягу з протоколу № 12 засідання комісії ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» від 12.05.2023 року, за результатами розгляду матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 , останньому було відмовлено у клопотанні перед судом про заміну невідбутого покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, оскільки засуджений не став на шлях виправлення. За висновком у підсумку засуджений набрав 55 балів (т.5 а.с.67 особова справа).

Відповідно до вимог ч.2 ст.118 КВК України засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи, до погашення такої заборгованості.

В свою чергу установа, в порушення вимог ч.2 ст.118 КВК України, не спонукає засудженого до виконання вказаного обов`язку, незважаючи на те, що в установі працевлаштована значна кількість засуджених до довічного позбавлення волі на підставі цивільно-правових угод. Що у свою чергу підтверджує, що засуджений не бажає працювати.

Як вбачається з матеріалів особової справи, яка досліджувалася судом першої інстанції, до 2023 року засуджений ОСОБА_7 характеризувався негативно.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 , затвердженої начальником установи 30.07.2023 року, засуджений в спілкуванні з представниками адміністрації намагається бути тактовним. В особистих бесідах не завжди щирий. На заходи виховного та профілактичного характеру намагається реагувати, однак не завжди робить належні висновки (а.с.82 особова справа). Згідно психологічної характеристики ОСОБА_7 за характером хитрий. Самооцінка неадекватно завищена. Критику на свою адресу не сприймає, вважає винними зовнішні обставини. Схильний трактувати будь-яку ситуацію з позиції власної користі, до виправдовування власних дій та помилок ( а.с. 20, 84 особова справа).

Водночас, напередодні звернення захисника з вказаним клопотанням характеристика засудженого вже стала позитивною.

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що бали у висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складеному в 2024 році завищені, не відповідають відповідним показникам.

Таким чином, аналізуючи дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений ОСОБА_7 на теперішній час не довів досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Вищенаведене на переконання колегії суддів свідчить про не достатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання останнього про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк наразі є передчасним.

При цьому, з досліджених в судовому засіданні матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбув більше 29 років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст.82 КК України.

Разом з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 в порядку ст.82 КК України, суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив наявність підстав для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, в тому числі на які посилається сторона захисту, а також поведінку останнього та ставлення його до праці в процесі відбування покарання, у тому числі й те, що останній допускав неодноразові порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (28 стягнень), має 12 заохочень, має посередні характеристики, вину не визнає, не працевлаштований, має заборгованість за виконавчими документами в розмірі 443415 грн. та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.82 КК України, а саме заміни ОСОБА_7 довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_7 підтвердив, що непрацевлаштований, оскільки запропонована установою робота йому нецікава та заборгованість за виконавчими документами в розмірі 443415 грн. не відшкодував.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом було порушено право ОСОБА_7 на справедливий судовий розгляд, на переконання апеляційного суду, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглянув його клопотання всебічно та повно, та належним чином мотивував свої висновки в ухвалі. Крім того, застосування положень ст.82 КК України є правом, а не обов`язком суду і лише у разі доведеності того, що засуджений став на шлях виправлення.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що сторона захисту не навела переконливих аргументів та не надала доказів на спростування позиції суду щодо передчасності клопотання про заміну покарання з врахуванням наявності в матеріалах провадження суперечливих даних про особу засудженого та його характеризуючих даних, які зазначені у висновках за 2023 та 2024 роки.

При цьому, апеляційний суд враховує доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 бере участь у диференційованих програмах, проходить навчання (онлайн курси), під час відбування покарання отримав три вищі освіти та на оперативно-профілактичних обліках в установі не перебуває, проте такі твердження, враховуючи вищевикладене, а також дані про особу засудженого в сукупності, не можуть слугувати безумовною підставою для задоволення клопотання захисника.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано наявність у засудженого міцних соціальних зв`язків та позитивні зміни в його особистості, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначене судом враховано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані про особу засудженого, безумовно свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, однак наразі цього ще не досяг, а тому підстав для заміни останньому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на даний час не має.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: