Справа № 526/1702/24
Провадження № 1-кп/526/98/2025
У Х В А Л А

іменем України

23 травня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2024 року за №0000028, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечаяне, Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби по мобілізації, на посаді начальника лазні взводу МТЗ 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

встановив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 15.06.2023 №71-РС ОСОБА_5 призначено на посаду начальника лазні взводу МТЗ 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №192 (по стройовій частині) від 24.07.2023, солдата ОСОБА_5 , з 24.07.2023 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення. З 24.07.2023 солдат ОСОБА_5 вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця, або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який діє до цього часу.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника лазні взводу МТЗ 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , підрозділ якої дислокується за адресою АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 21.10.2023 самовільно залишив місце служби місце дислокації НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління, таким чином перебував за межами військової частини до 01.04.2024, коли самостійно прибув на виклик слідчого, чим кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 21.10.2023, в денний час доби, але не пізніше 18:00 години, молодший сержант ОСОБА_5 , самовільно залишив місце служби місце дислокації НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

23.05.2025 року захисник звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч. 5 ст.401 КК України.

В судовому засіданні прокурор та обвинувачений підтримали клопотання та просили суд його задовольнити.

Ознайомившись з клопотанням та матеріалами справи, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ст. 286 КПК України установлений порядок звільнення від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Як вбачається з ч. 2 ст. 286 КПК України, у разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим.

Згідно змісту ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

Частиною 5 статті 401 КК України визначено, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Враховуючи викладене, слід зауважити, що законодавець визначив, що звільнення від кримінальної відповідальності військовослужбовців за ч. 5 ст. 401 можливе за наступних підстав:

1. особа вперше вчинила злочин, передбачений ст. ст. 407, 408 КК України, під час воєнного стану;

2. особа підозрюється/обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених лише ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 408 КК України, тобто вчинених під час дії воєнного стану;

3. особа добровільно звернулась до слідчого, прокурора або суду про намір повернутись до своєї військової частини або іншої;

4. наявність письмової згоди командира відповідної військової частини на продовження проходження військової служби.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 до відповідальності за статтями 407, 408 КК України в умовах воєнного стану не притягався.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з письмовою згодою командира військової частини НОМЕР_4 , командування військової частини погоджується прийняти ОСОБА_5 для проходження військової служби.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що наявні усі правові підстави для задоволення клопотання сторони захисту, а обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку і звільненням особи від кримінальної відповідальності, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Крім того, за положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, стосовно яких судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі, передбаченій ч.5 ст.401 КК України, зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох діб після набрання такою ухвалою законної сили, прибути до вказаних в ухвалі військових частин (місць проходження військової служби) для продовження проходження військової служби. З дня прибуття до військових частини (місць проходження військової служби), але не пізніше набрання такою ухвалою законної сили, для таких військовослужбовців військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.

На виконання положень ч.3 ст.288 КК України слід зобов`язати обвинуваченого невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання такою ухвалою законної сили прибути до військової частини, для продовження проходження військової служби, а командира даної військової частини після набрання цією ухвалою суду законної сили забезпечити продовження проходження військової служби обвинуваченим.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.36, 286,287 КПК України, ч.5 ст.401 КК України,-

ухвалив:

Клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України за №0000028 від 24.01.2024.

Після набрання ухвалою законної сили зобов`язати командира військової частини НОМЕР_4 невідкладно призначити ОСОБА_5 на військову службу, а також зобов`язати ОСОБА_5 після набрання ухвалою законної сили не пізніше 72 годин прибути до військової частини НОМЕР_4 для продовження проходження військової служби.

Копію ухвали після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи та направити командиру військової частини НОМЕР_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через Гадяцький районний суд Полтавської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.05.2025 року.

Суддя: ОСОБА_1