Провадження №1-кс/359/1459/2025
Справа №359/8342/25
У Х В А Л А

Іменем України

18 липня 2025 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000113, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

14.07.2025 до суду надійшло зазначене клопотання про скасування арешту майна, згідно якого представник заявника вказує, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 05.06.2023 року в справі № 759/10040/23 в рамках кримінального провадження № 00113 від 20.04.2023 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт, зокрема, на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_4 з кадастровим номером :05:001:0379 площею 0,06 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Заявник вважає, що арешт був накладений на земельну ділянку необґрунтовано, оскільки вона є добросовісним власником вказаної земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за №1019 від 02.06.2020 року. Тому просить скасувати арешт земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0306, накладений на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року.

В судовому засіданні представник заявника підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор Бориспільської окружної прокуратури в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників процесу, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Встановлено, що в провадженні Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області знаходиться кримінальне провадження №00113 від 20.04.2023, відомості у якому внесені за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.364 КК України за фактом того, що невстановлені особи з числа посадових осіб Бориспільської РДА, Бориспільської міської ради, Велико-Олександрівської сільської ради та інших у період з 1997 по 2021 роки шахрайським шляхом заволоділи земельними ділянками загальною площею розміром понад 200 га на території Бориспільського району Київської області, які перебували у постійному користуванні військового радгоспу «Бориспільський» (зараз ДП «Бориспільське»).

Постановою слідчого від 25.05.2023 було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №00113 від 20.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України 159 земельних ділянок.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 05.06.2023 року по справі № 759/10040/23 було задоволено клопотання прокурора про накладення арешту у вказаному кримінальному провадженні та накладено арешт на земельні ділянки, у тому числі з кадастровим номером :05:001:0379, яка перебуває у власності ОСОБА_4 .

За змістом вказаної ухвали арешт було накладено, зокрема, з метою збереження майна, унеможливлення його відчуження.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною 1 ст.174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В силу вимог ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

На переконання слідчого судді, відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання у володіння майном ОСОБА_4 , оскільки органом досудового розслідування не доведено необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування у такому арешті майна, зважаючи на тривалий термін здійснення досудового розслідування; підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном.

Також, слідчий суддя враховує, що заявник є законним володільцем та добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0379 площею 0,06 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови, оскільки право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за №1019 від 02.06.2020 року.

Отже, накладення арешту на земельну ділянку створює перешкоди у її користуванні, володінні та розпорядженні, яке, безумовно позбавляє власника на повне право власності.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В ході розгляду клопотання не встановлено, що зазначена земельна ділянка була набута кримінально протиправним шляхом або була об`єктом кримінально протиправних дій.

З цих підстав слідчий суддя враховує доводи представника заявника щодо наявності несприятливих обставин для власника, пов`язаних із обмеженням права розпорядження даним нерухомим майном, оскільки обмеження права їх власності в даному випадку не є пропорційними завданням та меті кримінального провадження.

Враховуючи викладене клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.371, 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт з земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0379, належної ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 05.06.2023 року у справі №759/10040/23.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 22.07.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1