Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/332/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 286КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 06.07.2025, якою до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка, Кіровоградської області, українця, громадянину України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, працює водієм ПП «Три-ер», учасник бойових дій у зв`язку з військовою агресією російської федерації, пенсіонера, інваліда 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000410 від 04.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме з 16.38 год. 04.07.2025 року до 16.38 год. 01.09.2025 року включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 06.07.2025 із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят діб.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000410 від 04.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, відповідно до якого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.07.2025 керував спеціалізованим вантажним сідловим тягачем «MAN TGS 18.400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в складі із напівпричепом «KOGEL SN 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався по автомобільній дорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв зі сторони м. Кропивницький в напрямку м. Бобринець.

Під час руху водій ОСОБА_8 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР, п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну… і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Рухаючись в зазначеному напрямку, близько о 13 год. 55 хв. водій ОСОБА_8 рухаючись у зазначеному напрямку за межами населеного пункту на території Компанійської селищної громади Кропивницького району Кіровоградської області, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості свого руху та без нагальної на те потреби, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.2, 10.1, 12.1, 13.1 та 13.3 ПДР (п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, … і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати … безпечного інтервалу; п. 13.3 Під час … зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху) допустив виїзд керованого ним автопоїзду на смугу зустірчного руху.

У цей час, у зустрічному напрямку зі сторони м. Бобринець в напрямку м. Кропивницький, в межах своєї смуги, рухався легковий автомобіль «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому вищезазначеними діями була створена аварійна ситуація, та як наслідок, на відстані 0 м до краю дороги та 96 км + 150 м автомобільної дороги Н-14 відбулося зіткнення транспортних засобів.

Тобто, порушення вищезазначених вимог ПДР водієм ОСОБА_8 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої водій автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його пасажир ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель двох осіб.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 06.07.2025 задоволено вищезазначене клопотання.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з 16.38 год. 04.07.2025 року до 16.38 год. 01.09.2025 року.

Дата закінчення строку дії ухвали 01.09.2025 року, о 16.38 год.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

З огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, беручи до уваги характеризуючи дані на підозрюваного та його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, на даний час існує лише один ризик, а саме: ризик того, що підозрюваний усвідомлюючи тяжкість покарання та вагомості доказів обґрунтованості підозри, може незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Тому, беручи до уваги зазначене, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність лише одного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту заборонивши йому з 23.00 години до 7.00 години залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу прокурора, слідчого або суду та покласти будь-які обов`язки, які суд визнає доцільними.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що по даному кримінальному провадженню вже допитані свідки та очевидці ДТП та їх показання вже закріпленні у відповідних протоколах допитів. Крім того, по такій категорії справ більш вагомим та ключовим доказом є не показання свідків, а слідова інформація на місці ДТП, яка зафіксована слідчим у відповідній схемі, яка є додатком до протоколу огляду місця події.

Більше того, під час судового засідання по розгляду даного клопотання було встановлено, що в розпорядженні сторони обвинувачення наявний відеозапис даної дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_13 станом на дату даного апеляційного розгляду в якості підозрюваного надав вичерпні показання щодо обставин ДТП, визнав свою провину та щиро розкаюється в тому, що так сталось. Відповідний протокол допиту буде надано додатково.

Більше того, донька підозрюваного ОСОБА_14 на його прохання добровільно надала потерпілому ОСОБА_15 грошові кошті в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на поховання, що підтверджується відповідною розпискою, яка додається.

З матеріалів доданих до клопотання ОСОБА_8 раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність будь-якої схильності до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, є очевидним, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відноситься до правопорушення, яке вчинене з необережності, тобто без жодного прямого умислу. Вказане також свідчить про повну відсутність ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Необхідно врахувати дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а також його репутацію та майновий стан.

Так, ОСОБА_8 має постійне місце проживання та за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

Як було встановлено в ході розгляду клопотання, ОСОБА_8 проживає разом з дружиною ОСОБА_16 , з якою з 26.05.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі та донькою ОСОБА_17 .

ОСОБА_8 має середню спеціальну освіту та все життя займається суспільно корисною працею, зарекомендував себе виключно позитивно на всіх підприємствах де здійснював трудову діяльність.

Окремо слід звернути увагу на тому, що ОСОБА_8 року добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 та був мобілізований.

Приймав особисту участь в бойових діях, про що відповідні довідки були долучені до матеріалів клопотання.

Отримав важку травму під час виконання бойового завдання. Доставлений до КНП «ЗОКЛ» ЗОР, де встановлено діагноз: Відкритий вивих правої стопи назовні, відкритий перелом правої малогомілкової кістки зі зміщенням. Розрив дистального міжгомілкового синдесмозу справа. 18.11.2023 проведено ПХО рани правої гомілки, монтаж АЗФ на праву гомілку. 22.112023 переведений в КНП «КЛІПМД» ДМР, 23.112023 проводилася хірургічна обробка місця відкритого перелому. 25.11.2023 переведено в КП «Волинська обласна клінічна лікарня», проведено операцію 30.11.2023: відкрита репозиція МОС пластиною та гвинтами перелому правої малогомілкової кістки, відкрита репозиція МОС заднього краю великогомілкової кістки гвинтами. 06.12.2023 надійшов до КНП «ЛЦРЛ» ПСР. Постановою ВЛК КНП «ЛЦРЛ» ПСР від 22.12.2023 надано відпустку для лікування на ЗО календарних днів. З 24.012024 знаходився ш лікуванні в КНП «Новоукраїнська МЛ» НСР, де було встановлено діагноз: Посттравматична невропатія правого малогомілкового нерва з парезом правої стопи, нейродистрофічний набряковий синдром, значне порушення функції правого гомілково-стопного суглобу.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 962 від 07.03.2024 року постановою гарнізонної ВЛК в/ч НОМЕР_4 , на підставі статті 76-а графи Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

На підставі вказаного висновку ВЛК наказом командира військової частини НОМЕР_5 № 145 від 24.05.2024 року ОСОБА_8 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_5 .

Після важкого поранення відповідно до довідки МСЕК з 19.06.2024 року йому встановлена третя група інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності складає 40 відсотків.

ОСОБА_8 , окрім наслідків важної бойової травми, мас дуже незадовільний стан здоров`я та хворіє на ішемічну хворобу серця: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба Пст, ст2, ризик 3. Гіпертензивне серце. Хронічна серцева недостатність ПА. ФК III. ДЕІ-Ііст, змішаного ґенезу. Найропатія ліктьового нерва.

Останній раз перебував на стаціонарному лікуванні 23.05.2025 року, рекомендовано нагляд сімейного лікаря, кардіолога, невролога.

ОСОБА_8 є учасником бойових дій та ветераном війни.

До мобілізації працював в Новоукраїнському райавтодорі а після тривалої реабілітації працевлаштувався та займається суспільно корисною працею працюючи водієм у ФОП ОСОБА_18 .

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, прокурора, який просив апеляційною скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого про обрання запобіжного заходу, які надані прокурором в судому засіданні, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

- рапортом єдиного обліку в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» від 04.07.2025;

- протоколом огляду місця ДТП, у якому зафіксовано місце зіткнення спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGS 18.400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував в складі із напівпричепом «KOGEL SN 24» реєстраційний номер НОМЕР_2 , із автомобілем «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , сліди гальмування вантажного транспортного засобу, кінцеве розташування вищевказаних транспортних засобів, інша слідова інформація зосереджена на проїзній частині дороги, стан дорожніх та погодних умов;

- протоколом огляду трупів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у яких зафіксовано наявність візуальних зовнішніх тілесних ушкоджень осіб;

- речовими доказами транспортними засобами, які мають мехінічні пошкодження кузова, що виникли у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК України;

- поясненнями підозрюваного наданими у судовому засіданні, відповідно до яких з врученою підозрою ОСОБА_8 погодився.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність в ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність

ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 колегією суддів не можуть бути враховані.

Необхідно зазначити про те, що внаслідок ДТП загинуло 2 людини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від органів досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України, оскільки ОСОБА_8 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та вчиняти нові кримінальні правопорушення відносно свої близьких осіб.

Що стосується тверджень захисника та підозрюваного про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до того, що у ОСОБА_8 наявне місце проживання, соціальні зв`язків, а також не доведеність ризиків.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не забезпечить виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а навпаки підозрюваний може вчинити дії направленні на ухилення від органу досудового розслідування та суду, у тому числі має можливість для виїзду за кордон, а також здійснити вплив на свідків.

Отже, у справі наявна реальна можливість підозрюваного ОСОБА_8 як вчинити нові кримінальні правопорушення, а також ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання.

З цих же підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , а також наявність ризиків передбачених п.п3 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, колегією суддів не можуть бути враховано, оскільки з врахуванням висунутої підозри вказане жодним чином не зменшує існування встановлених ризиків, а навпаки надасть йому змогу уникнути кримінальної відповідальності та/або вчинити нові кримінальні правопорушення.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 06.07.2025, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000410 від 04.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме з 16.38 год. 04.07.2025 року до 16.38 год. 01.09.2025 року включно, без визначення розміру застави., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4