Провадження № 5/679/1/2025
Справа № 1-25/2008
ПОСТАНОВА

07 травня 2025 року

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин Хмельницької області заяву ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбаченихст.ст. 185 ч. 3, 189, 304 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_5 , звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області із заявою про скасування арешту майна.

В обґрунтування заяви зазначається, що 24.07.2003 постановою в.о. слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 під час розгляду матеріалів кримінальної справи № 30/2529 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ст.ст. 130, 148, 150, 154-1 КПК України 1960 року до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді застави. У ОСОБА_9 , який виступив поручителем ОСОБА_7 , було прийнято у вигляді застави приватний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Застава будинку була погоджена із заявником ОСОБА_6 як співвласником заставного майна.

На підставі вказаної постанови Нетішинською державною нотаріальною конторою 27.06.2007 (реєстраційний номер обтяження 5219045) було накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 .

13.12.2005 кримінальні справи № 30/2894, 30/2529 та 30/2544 було об`єднано в одне провадження з присвоєнням об`єднаній кримінальній справі єдиного № 30/2894.

14.01.2006 Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі судді ОСОБА_10 , розглянувши подання слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_11 про заміну запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді взяття під варту з тих підстав, що підозрюваний ОСОБА_7 відбуває покарання в місцях позбавлення волі та підозрюється у скоєнні злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, виніс постанову, якою обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у виді взяття під варту. Проте питання відносно застави залишилось невирішеним.

12.09.2007 ухвалою Нетішинського міського суду злочини, передбачені ст.ст. 185 ч. 3, 189, 304 КК України, вчинені ОСОБА_7 , було виділено в окреме провадження та спрямовано до СВ Нетішинського МВ УМВСУ для проведення досудового слідства з присвоєнням виділеній кримінальній справі № 30/3185.

04.11.2007 Прокуратурою м. Нетішина було направлено до Нетішинського міського суду за вихідним № 604-07 для розгляду по суті кримінальну справу № 30/3185 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 3, 189, 304 КК України, у 5 томах, що була зареєстрована у канцелярії суду 15.11.2007 за вихідним номером 13748 із присвоєнням номера справи 1-211/07.

У 2008 році зазначену справу було перереєстровано за № 1-25/2008.

Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.02.2008 у справі було призначено судово-психіатричну експертизу, а ухвалою суду від 07.11.2008 судом було застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в закладі охорони здоров`я за місцем проживання, оскільки останній був визнаний неосудним.

Відповідно до ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.09.2009 відносно ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в закладі охорони здоров`я за місцем проживання.

У подальшому судом неодноразово постановлялися ухвали (до 21.03.2017) про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру в межах відповідної кримінальної справи, а після 21.03.2017 інших судових рішень у справі не виносилося і сама справа перебуває в архіві Нетішинського міського суду Хмельницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер заставодавець ОСОБА_12 , який доводився чоловіком ОСОБА_6 . Фактично накладений постановою в.о. слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 від 24.07.2003 арешт на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , який не було скасовано в подальшому під час зміни запобіжного заходу, перешкоджає реалізації майнових прав ОСОБА_6 на зазначене нерухоме майно та унеможливлює як отримання нею свідоцтва на спадщину за законом, так і оформлення частки у спільному майні подружжя.

У судове засідання заявник ОСОБА_6 не зявилася, її представник адвокат ОСОБА_5 наполягав на задоволенні клопотання, додатково пояснивши, що правильною назвою вулиці, на які розташовано будинок, з якого заявник просить зняти арешт, є вул. Соловєвська, і саме така назва вулиці вказана у юридичній адресі будинку у державних реєстрах.

Прокурор та захисник у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання та скасування арешту майна, позаяк це питання не було вирішено під час зміни запобіжного заходу в межах розгляду кримінальної справи.

Заслухавши клопотання представника заявника та думку прокурора і захисника, а також дослідивши додані до клопотання документи та матеріали кримінальної справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.07.2003 постановою в.о. слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 у кримінальній справі № 30/2529 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до останнього було застосовано запобіжний захід у виді застави та прийнято заставу у ОСОБА_9 , який є поручителем ОСОБА_7 , у вигляді приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ). Копію відповідної постанови було направлено до державної нотаріальної контори м. Нетішина Хмельницької області для відома про те, що відповідний будинок, що належить ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 23.01.1986, перебуває у заставі у вказаній кримінальній справі та не підлягає відчуженню (а.с. 6-7, 15).

14.01.2006 постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області у відповідному кримінальному провадженні ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту. У постанові зокрема зазначається, що зміна запобіжного заходу необхідна для того, щоб слідчий мав можливість проводити слідчі дії із ОСОБА_7 , оскільки останній відбуває покарання в місцях позбавлення волі (а.с. 54 т. 4).

Також судом встановлено, що заставодавець ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 22.07.1978 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 , яка після реєстрації шлюбу взяла собі прізвища чоловіка і яка 23.07.2003 надала розписку про те, що їй відомо про обов`язки та наслідки, що виникають після внесення застави у вигляді її приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також про те, що якщо її син ОСОБА_7 порушить умови застави, то предмет застави буде звернуто в дохід держави (а.с. 10-12, 13, 14, 16-17, 19; а.с. 157 т. 1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 338656193 від 11.07.2023, на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого зазначається ОСОБА_7 , було накладено арешт Нетішинською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Нетішинського МВ УМВС від 24.07.2003 (а.с. 8-9).

Із листа Нетішинського міського суду Хмельницької області № 1-25/08 від 26.03.2025 на ім`я ОСОБА_6 вбачається, що 15.11.2007 до Нетішинського міського суду Хмельницької області з прокуратури м. Нетішин надійшла кримінальна справа № 30/3185 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 3, 289 ч. 2, 304 КК України, якій було присвоєно № 1-211/07 та перереєстровано у 2008 році на № 1-25/2008. Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.02.2008 у справі було призначено судово-психіатричну експертизу, а ухвалою суду від 07.11.2008 до ОСОБА_7 було застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в закладі охорони здоров`я за місцем проживання, оскільки останній був визнаний неосудним. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області у справі № 1-25-2008 від 22.09.2009 відносно ОСОБА_7 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку в закладі охорони здоров`я за місцем його проживання. У подальшому неодноразовими ухвалами суду, а саме № 5-40/11/2211 від 23.06.2011, № 5/2211/18/2012 від 27.05.2013, № 1-в/679/98/2013 від 05.12.2013, № 1-в/679/37/2014 від 27.05.2014, № 1-в/679/88/2014 від 27.11.2013, № 1-в/679/24/2015 від 25.05.2015, № 1-в/679/2/2016 від 15.01.2016, № 1-в/679/61/2016 від 26.08.2016, № 1-в/679/19/2017 від 21.03.2017 примусові заходи медичного характеру, що були застосовані до ОСОБА_7 ухвалою суду № 1-25/08 від 07.11.2008 у межах розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.ст. 185 ч. 3, 289 ч. 2, 304 КК України продовжувалися. Інших судових рішень після 21.03.2017 у справі № 1-25/2008, що надійшла до суду 15.11.2007, судом не виносилося (а.с. 18). Зазначені обставини також підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінальної справи № 1-25/2008 та відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України 2012 року арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим кодексом, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом.

Згідно з п.п. 6, 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України» № 1735/0/4-12 від 26.11.2012 у судовому провадженні, яке здійснюється відповідно до КПК 1960 року, при надходженні від учасників процесу клопотань, зокрема щодо зміни або скасування запобіжного заходу, арешту майна чи відсторонення від посади, суд має керуватися положеннями КПК 1960 року. Запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом (тобто 20 листопада 2012 року чи пізніше), відбувається згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК у порядку, передбаченому КПК 1960 року.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11 вказано, що згідно з п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Так, у пунктах 21.1, 21.4, 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 визначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.07.2018, від 17.10.2018 у справі № 461/233/17 та від 07.11.2018 у справі № 296/8586/16-ц).

У постанові Хмельницького апеляційного суду від 16.04.2025 у справі № 688/1527/25 колегією суддів було роз`яснено, що оскільки кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 перебуває на розгляді Нетішинського міського суду Хмельницької області, з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_6 має звертатися до зазначеного суду (а.с. 20-23).

Отже, оскільки арешт на відповідне нерухоме майно було накладено під час досудового слідства на підставі КПК 1960 року у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_7 , яку було передано до суду з обвинувальним висновком до набрання чинності КПК України 2012 року і розгляд якої дотепер не було завершено, а з клопотанням про зняття арешту з майна звернулася ОСОБА_6 , яка не є учасником кримінального провадження, відповідне клопотання підлягає розгляду за правилами КПК України 1960 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 154-1 КПК України 1960 року (в редакції станом на 24.07.2003) застава полягає у внесенні на депозит органу досудового розслідування або суду підозрюваним, обвинуваченим, підсудним, іншими фізичними чи юридичними особами грошей чи передачі їм інших матеріальних цінностей з метою забезпечення належної поведінки, виконання зобов`язання не відлучатися з місця постійного проживання або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого чи суду, явки за викликом до органу досудового розслідування і суду особи, щодо якої застосовано запобіжний захід.

Згідно з ч.ч. 8, 12 ст. 154-1 КПК України 1960 року застава повертається лише після обрання нового запобіжного заходу. Питання про повернення застави заставодавцю після надходження справи до суду вирішується судом у судовому засіданні при розгляді справи або в іншому судовому засіданні.

Як зазначається у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи наведений припис ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово та послідовно наголошував на тому, що втручання держави у право мирного володіння майном має відповідати певним критеріям, а саме воно має відповідати принципові законності й переслідувати правомірну (легітимну) мету за допомогою засобів, які є достатньо домірними (пропорційними) меті, яку мають досягти (рішення у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96, §§ 108-114).

У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства», п. 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

У той же час відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що під час зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 в межах відповідної кримінальної справи, що була направлена до суду з обвинувальним висновком до набрання чинності КПК України 2012 року і розгляд якої дотепер не завершено, не було вирішено питання про повернення застави у вигляді житлового будинку, що перешкоджає ОСОБА_6 в оформленні спадкових прав на відповідне нерухоме майно, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати накладений арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. 154-1 КПК України 1960 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою в.о. слідчого СВ Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_8 від 24.07.2003 на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом семи днів із дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1