Справа № 129/3193/19
Провадження №11-кп/801/659/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000405 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.03.2024, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебувають на розгляді апеляційні скарги прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , у кримінальне провадження №0000405 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.03.2024.

Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.03.2024 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.02.2024, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк 2 роки, виконувати самостійно.

Також вироком суду було вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

У подальшому, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16.09.2024 вирок Гайсинського районного суду від 07.02.2024 було змінено, а саме було виключено вказівку про призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у решті вирок залишено без змін.

Так, постановою Верховного суду від 28.04.2025, до засудженого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 26.06.2025.

На адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000405 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав клопотання та просив його задовільнити, захисника ОСОБА_6 , яка просила відмовити у задоволенні клопотання та обрати інший, більш м`який запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічну пору доби, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свого захисника, перевіривши матеріали судового провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Наразі судове провадження ще не завершено, суд на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України має розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не зменшилися.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту), який належить до категорії тяжких та має високий ступінь суспільної небезпеки, оскільки пов`язаний з незаконним обігом наркотичних речовин.

Обґрунтованість підозри у вчиненні злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, а також тим, що вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.03.2024 року ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді реального позбавлення волі. У зв`язку з цим виникає реальний ризик ухилення обвинуваченого від подальшого розгляду справи в суді апеляційної інстанції з метою уникнення покарання, що підлягає врахуванню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.11.2018 у справі № 760/11186/18 (провадження № 51-3916км18), ризик ухилення від суду є реальним, якщо особа вже засуджена до позбавлення волі, і вирок ще не набрав законної сили, а також якщо відсутні будь-які обставини, які б зменшували вірогідність такого ризику, зокрема міцні соціальні зв`язки, офіційне працевлаштування, наявність постійного місця проживання тощо.

Також, Верховний Суд у постанові від 14.10.2021 у справі № 757/58038/20-к (провадження № 51-3140км21) підкреслив, що наявність вироку, яким призначено реальне покарання, є вагомою підставою для застосування або продовження тримання під вартою, оскільки створює обґрунтоване припущення, що обвинувачений може ухилятися від суду або перешкоджати виконанню вироку.

Схожу позицію висловив і Європейський суд з прав людини у справі «Ілляшевич проти України» (заява № 28183/04, рішення від 18 червня 2009 року) ЄСПЛ додатково підкреслив, що наявність обвинувального вироку, навіть не набраного законної сили, може посилити ризик ухилення особи від суду, особливо якщо особа не має сталих соціальних зв`язків або вже притягувалась до кримінальної відповідальності раніше.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» (заява № 30671/04), при визначенні питання щодо необхідності тримання під вартою, національні суди повинні надавати конкретне обґрунтування ризиків, передбачених національним законодавством, а не обмежуватись загальними посиланнями на тяжкість обвинувачення. У даному випадку ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ухилення від суду, підтверджуються сукупністю конкретних обставин справи, зокрема:

-наявністю обвинувального вироку з реальним позбавленням волі;

-тяжкістю обвинувачення;

-

-відсутністю гарантій належної поведінки у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи усе вищевикладене, а також практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що у даному випадку продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, пропорційним та таким, що відповідає вимогам статей 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та 177, 178, 183 КПК України.

Суд бере до уваги, що обвинувачений підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також те, що обвинувальним вироком суду першої інстанції йому вже призначено реальне покарання, що об`єктивно підсилює ризик його ухилення від суду апеляційної інстанції.

З огляду на характер обвинувачення, попередню кримінальну історію, а також відсутність даних, які б свідчили про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого за допомогою більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає, що лише тримання під вартою є заходом, здатним ефективно гарантувати виконання цілей кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України. У зв`язку з цим, клопотання підлягає задоволенню.

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, до моменту вступу вироку в законну силу.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підляає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3