Справа № 450/1095/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/307/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 358 КК України до штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 510 грн.

Вирішено питання з процесуальними витратами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Речовий доказ, а саме підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, постановлено знищити.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 29 лютого 2024 року о 09 год. 40 хв. у Львівській обл., Львівському р-ні, с. Гамаліївка, на автодорозі М-06, будучи зупиненим працівником поліції під час керування трактором марки "FAHR М66", пред`явив завідомо підроблений документ службовій особі, а саме підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , видане на його ім`я 26 листопада 2019 року ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, яке використовував для керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі прокурор Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання про долю речового доказу - посвідчення тракториста-машиніста серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я обвинуваченого.

На думку апелянта, місцевий суд, постановивши знищити зазначене посвідчення, не дотримався вимог п.7 ч.9 ст. 100 КПК України, згідно з яким документи, що є речовими доказами, повинні залишатися в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити, виключити з резолютивної частини покликання на знищення речового доказу посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_7 і зазначити, що таке залишити при матеріалах кримінального провадження.

В решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 358 КК України, - як використання завідомо підробленого документа.

Так, згідно з ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Ухвалюючи вирок, суд вирішує питання щодо речових доказів, зокрема, про їх знищення, передачу законному власнику, конфіскацію, тощо.

При цьому, п.7 ч.9 ст. 100 КПК України встановлює спеціальний режим для документів, які є речовими доказами такі залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Однак, колегія суддів вважає, що твердження сторони обвинувачення про обов`язковість зберігання будь-якого документа як речового доказу у контексті підробленого документа не враховує зміст і мету правової норми, що стосується оригіналів документів, які мають юридичну силу та можуть бути використані у правовому обігу.

Як вбачається з матеріалів справи, посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_7 є підробленим та не має юридичної сили і становить знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

З огляду на те, що факт підробки документа належним чином встановлений, то сам по собі речовий доказ не становить жодної доказової цінності, якщо є документальні підтвердження його існування та дослідження, а відтак, всупереч доводам сторони обвинувачення, доцільним, на переконання колегії суддів є саме знищення у зв`язку з набранням вироком законної сили такого речового доказу, через ризик за відсутності цільового його повторного, незаконного використання, що не робить доказову базу недопустимою і не порушує право на захист та принцип безпосередності дослідження доказів в разі перегляду вироку судами вищих інстанцій, оскільки фізична відсутність речового доказу не виключає можливості оцінки фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що судова практика демонструє послідовний підхід до вирішення питання щодо підроблених документів як речових доказів, що є предметами кримінального правопорушення, а рішення апеляційних та касаційних інстанцій підтверджують загальну тенденцію про їх знищення.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку місцевого суду, оскільки вважає, що суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4