Номер провадження: 11-сс/813/862/25
Справа № 522/8401/25 1-кс/522/2704/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2025, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою заявника ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача в межах к/п №0000085 від 11.02.2025 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у відкритті провадження за скаргою заявника ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача СД ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 стосовно не розгляду його клопотання від 09.04.2025 в порядку ст. 220 КПК України про повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України в межах к/п №0000085 від 11.02.2025.

Мотивуючи зазначене рішення, слідчий суддя послався на те, що подана ОСОБА_6 скарга не підлягає розгляду в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки подане ним дізнавачу клопотання про зобов`язання повідомити особу про підозру не є клопотанням, поданим в порядку ст. 220 КПК України, оскільки не стосується виконання будь-яких процесуальних дій, натомість, в ньому йдеться про прийняття дізнавачем процесуальних рішень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а висновок слідчого судді стосовно того, що в його клопотанні йде мова про прийняття дізнавачем процесуального рішення є помилковим, натомість, системний аналіз положень ст.ст. 110, 111, 276, 277 КПК України дозволяє дійти висновку про те, що повідомлення про підозру є процесуальною дією, а письмове повідомлення про підозру процесуальним документом, який не є процесуальним рішенням в розумінні кримінального процесуального закону, внаслідок чого допущена дізнавачем бездіяльність підлягає оскарженню відповідно до вимог ст. 303 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд його скарги на бездіяльність дізнавача в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість, подав заяву, в якій просив апеляційний розгляд проводити без його участі, а також зазначив, що в ході проведення досудового розслідування даного кримінального провадження не встановлено всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок чого на даний час відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_6 про вручення повідомлення про підозру, внаслідок чого прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги останнього.

Враховуючи неявку прокурора в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_6 , який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Водночас, ч. 3 ст. 26 КПК України передбачає, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржен а бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до змісту скарги, поданої заявником ОСОБА_6 слідчому судді, вбачається, що останній оскаржує бездіяльність дізнавача СД ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 щодо не розгляду його клопотання від 09.04.2025, поданого в порядку ст. 220 КПК України, про повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України в межах к/п №0000085 від 11.02.2025 (а.с. 1-2).

В прохальній частині поданої скарги заявник ОСОБА_6 просить зобов`язати дізнавача СД ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 розглянути його клопотання та повідомити його про результати розгляду по суті усіх заявлених вимог з дотриманням визначеної законом процесуальної форми.

Відмовляючи у відкритті провадження за зазначеною скаргою ОСОБА_6 , слідчий суддя послався на те, що подана ним скарга не підлягає розгляду в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки подане ним дізнавачу клопотання про зобов`язання повідомити про підозру ОСОБА_8 у вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України не є клопотанням, поданим в порядку ст. 220 КПК України, оскільки не стосується виконання будь-яких процесуальних дій (а.с. 8).

Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із таким висновком слідчого судді з огляду на наступні обставини.

Із аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 у вищезгаданому к/п №0000085 є заявником, оскільки відомості про кримінальне правопорушення в цьому кримінальному провадженні були внесені до ЄРДР за його повідомленням.

Підтвердженням цього факту слугує лист прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 за вих. №52-0085-25 від 25.04.2025, спрямований на адресу Одеського апеляційного суду, в якому прокурор повідомляє про те, що ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні є заявником (а.с. 22).

В цьому контексті колегія суддів наголошує на тому, що за загальним правилом, встановленим приписами ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду було спрямовано копію постанови від 04.04.2025 про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 в межах к/п №0000085 про отримання копії письмових вказівок прокурора у кримінальному провадженні, яка обґрунтована тим, що у ОСОБА_6 відсутній процесуальний статус потерпілої особи в межах даного кримінального провадження, оскільки останній не звертався до органу досудового розслідування та до прокуратури про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні (а.с. 23).

Разом із тим, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що такий висновок прокурора є вочевидь хибним та таким, що не ґрунтується на вищевикладених приписах ст. 55 КПК України, натомість, ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні є особою, яка звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого у нього автоматично виникли права та обов`язки потерпілого саме з моменту подання такої заяви, відповідно до приписів вищевикладеної ч. 2 ст. 55 КПК України.

При цьому, прокурором не було надано апеляційному суду копії вмотивованої постанови, як це передбачено ч. 5 ст. 55 КПК України, про відмову у визнанні ОСОБА_6 потерпілим в межах даного к/п №0000085 у разі наявності у органу досудового розслідування очевидних та достатніх підстав вважати, що повідомлення про кримінальне правопорушення було подано особою, тобто ОСОБА_6 , якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

З урахуванням вищевикладених обставин, зокрема, відсутності вмотивованої постанови про відмову у визнанні ОСОБА_6 потерпілим в межах зазначеного кримінального провадження, колегія суддів констатує, що ОСОБА_6 в к/п №0000085, внаслідок чого наділений правом, відповідно до ст. 220 КПК України, подавати органу досудового розслідування відповідні клопотання про виконання певних процесуальних дій.

Відповідно до положень ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 09.04.2025 звернувся до дізнавача із клопотанням про повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України в межах к/п №0000085 від 11.02.2025 (а.с. 3-4), проте відповіді на зазначене клопотання, всупереч вимог ст. 220 КПК України, не отримав.

В контексті надання оцінки висновкам слідчого судді з приводу того, що подане ОСОБА_6 до дізнавача клопотання від 09.04.2025 не є клопотанням про здійснення певних процесуальних дій в розумінні приписів ст. 220 КПК України, апеляційний суд зауважує на тому, що системний аналіз положень ст.ст. 111 та 276 КПК України дає підстави стверджувати про те, що повідомлення про підозру є процесуальною дією, яка вчиняється дізнавачем (слідчим, прокурором) за умови наявності достатніх підстав для підозри особи у вчиненні певного кримінального правопорушення, за результатами оцінки зібраних у кримінальному провадженні доказів.

В свою чергу, письмове повідомлення особи про підозру, відповідно до положень ст.ст. 110 та 277 КПК України, є процесуальним рішенням органу досудового розслідування.

При цьому, кримінальний процесуальний закон не містить жодної заборони для визначених ст. 220 КПК України учасників кримінального провадження щодо звернення до дізнавача (слідчого, прокурора) із клопотанням про повідомлення особи про підозру.

У разі отримання такого клопотання, дізнавач (слідчий, прокурор), в силу приписів ст. 220 КПК України, повинні розглянути таке клопотання у передбачений вимогами кримінального процесуального закону строк та, у разі відсутності підстав для його задоволення, відмовити повністю або частково шляхом винесення відповідної постанови.

Відтак, колегія суддів констатує, що в даному випадку слідчий суддя не мав передбачених законом підстав для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 як такої, що не підлягає розгляду в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки дізнавач в силу приписів ст. 220 КПК України зобов`язаний розглядати клопотання потерпілої особи про виконання будь-яких процесуальних дій, в тому числі повідомлення особи про підозру.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що слідчий суддя, без належного дослідження всіх обставин справи та аналізу матеріалів провадження, дійшов передчасного висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що, як наслідок, перешкодило йому прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В свою чергу, ч. 1 ст. 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для задоволення апеляційної скарги заявника, скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду скарги ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 24, 220, 303, 304, 370, 404, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.04.2025, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою заявника ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача стосовно не розгляду його клопотання від 09.04.2025, в порядку ст. 220 КПК України в межах к/п №0000085 від 11.02.2025 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги ОСОБА_6 на бездіяльність дізнавача стосовно не розгляду його клопотання від 09.04.2025, в порядку ст. 220 КПК України в межах к/п №0000085 від 11.02.2025 в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4