КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2782/2025 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегово, Закарпатської обл., громадянина України, без освіти, не працює, має на утриманні 3-х дітей, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 15.01.2015 Солом`янським районним судом м. Києва за ст.187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі; 21.12.2022 Іршавським районним судом Закарпатської обл.,

визнано винуватим за ч.2 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання призначено за сукупністю злочинів у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання по теперішньому вироку більш суворим Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року, відраховуючи відбуття покарання з 30.08.2022 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 25.09.2018 р. біля 12 г. 40 хв. обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи біля ресторану швидкого харчування «KFC», що за адресою: місто Київ, вул. Ползунова, 4/5, помітив раніше невідому йому жінку, якою виявилась громадянка ОСОБА_10 , яка в той час йшла до вищевказаного ресторану та у якої в лівій кишені куртки знаходився мобільний телефон.

В цей час у ОСОБА_7 виник умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно та переслідуючи корисливу мету, обвинувачений ОСОБА_7 , впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до спини до потерпілої ОСОБА_11 та непомітно для останньої, лівою рукою дістав з кишені куртки мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого становила 263 долари США (згідно курсу НБУ на 25.09.2018 7392,93 грн.), який знаходився у чохлі рожевого кольору, вартість якого становила 2,63 долари США (згідно курсу НБУ станом на 25.09.2018 - 73,92 грн.), всередині якого знаходилась сім-карта мобільного оператора «Lifcell», вартість якої становила 60 гривень, на рахунку грошових коштів не було, сім-карта мобільного оператора «Orange», вартість якої становить 2 долари США (згідно курсу НБУ на 25.09.2018 - 56,22 грн.) на рахунку якої також грошових коштів не було

Заволодівши вказаним майном, обвинувачений ОСОБА_7 поклав до кишені своїх штанів, тим самим вчинив викрадення чужого майна, вчинене повторно та з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 7583,07 гривень.

Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання по теперішньому вироку більш суворим Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання до покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року, остаточно визначивши до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Відраховувати відбуття покарання з 30.08.2022 року. У решті вирок залишити без змін. Вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає про те, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Так, ОСОБА_7 було засуджено 15.01.2014 року Солом`янський районним судом м. Києва за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, звільнений 28.04.2017 року умовно-достроково, не відбутий строк 2 роки 1 місяць 25 днів (ухвала Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2017 справа №1-в/0343/128/17).

Отже, поза увагою суду залишився той факт, що злочин, за який ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, він вчинив будучи умовно-достроково звільненим, а саме, 25.09.2018 року.

Крім того, у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції визнано встановленим, що ОСОБА_7 вчинив закінчені кримінальні правопорушення до постановлення вироку Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року, а також після вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року.

Таким чином, на думку прокурора, встановлені обставини кримінального провадження безсумнівно вказують, що остаточне покарання обвинуваченому повинно визначатися за правилами ст.71 КК України, в порядку сукупності вироків, а не за ч.4 ст.70 КК України, в порядку сукупності кримінальних правопорушень. Однак, закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав обов`язковому застосуванню, а саме положення ст.71 КК України, до обвинуваченого помилково не був застосований, внаслідок чого обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи апеляційні вимоги прокурора в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні доводи є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в ч.ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України суд першої інстанції не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення - відповідно до ст.12 КК України яке віднесено до не тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, який не займається суспільно-корисною працею, раніше судимий, а також з урахуванням обставини, яка пом`якшує покарання, а саме розкаяння у вчиненому, відсутності обставин, які обтяжують покарання, призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, тобто в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, яке за своїм видом і розміром відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Також, судом враховано вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання по теперішньому вироку більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

Разом з тим, приймаючи рішення про визначення остаточного покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, про що обґрунтовано зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджений за злочин, вчинений ним 25 вересня 2018 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення, суд призначає покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Однак, суд першої інстанції не дотримався наведених вимог закону та не призначив остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю вироків, про що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, за яке ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком, обвинуваченим вчинено 25.09.2018 р., тобто протягом невідбутої частини покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року, від відбуття якого він був умовно-достроково звільнений 28.04.2017 на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області на строк 2 роки 1 місяць 25 днів, а тому є підстави для призначення покарання за сукупністю вироків за правилами, встановленими ст. 71 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, суспільно-корисною працею не займається, звільнившись умовно-достроково з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив і вчинив нові кримінальні правопорушення у період невідбутого покарання за попереднім вироком, та на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, з урахуванням положень ст. 72 КК України, частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року за ч. 2 ст. 187 КК України, та вважає необхідним обвинуваченому за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2024 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виправлення помилки місцевого суду погіршує становище обвинуваченого, вимагає призначення покарання за сукупністю вироків, а тому вимагає ухвалення нового вироку апеляційним судом.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 413, 420, 615 КПК України колегія суддів,-

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (двох) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного оскаржуваним вироком, більш суворим, призначеним вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022 року за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком в порядку ч.4 ст. 70 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2014 року, визначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання рахувати з 30.08.2022 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Судді:

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4