ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/143/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1839/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Домашнє насильство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Змїївського районного суду Харківської області від 29 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ., -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою постановлено клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, неодружений, раніше судимому:

1)Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 11.08.2022 за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;

2)Вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21.06.2024 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, звільнений 11.09.2024 року за відбуття строку покарання по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статті 126-1 Кримінального кодексу України запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в Державній установі "Харківській слідчий ізолятор" на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 вересня 2025 року, включно.

Виконання ухвали доручено співробітникам БКС ГУНП в Харківській області та направити підозрюваного до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Зобов`язано слідчого негайно повідомити родичів підозрюваного про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Визначено підозрюваному запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК України, в сумі 121 120,00 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, що становить 40 розмірів прожиткового мінімуму підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області із встановленою ним періодичністю, та за першою вимогою - до прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та засобів зв`язку

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого чи прокурора в даному кримінальному провадженні

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання підозрюваним обов`язків, покладених цією ухвалою, застава звертається в дохід Державного бюджету України та може бути застосовано інший запобіжний захід.

Зобов`язано слідчого негайно повідомити родичів підозрюваного про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування свого рішення судом зазначено, що під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України, за який відповідно до санкції статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років.

За час знаходження справи на розгляді Зміївського районного суду Харківської області з 27.01.2025 жодного разу в судове засідання не з`явився, доказів поважності причин його неявки до матеріалів справи не надавалось.

Судом постановлювалися ухвали про привід та оголошувався розшук обвинуваченого.

Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий. Останній раз вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21.06.2024 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, звільнений 11.09.2024 року за відбуття строку покарання по відбуттю строку покарання.

За таких обставин, суд вважав за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не зважаючи на виключний характер вказаного заходу.

З огляду на вище викладене, суд вважав також за недоцільне обирати обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, оскільки на думку суду, такий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не сприятиме ризикам, встановленим судом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 29 липня 2025 року по справі № 621/143/25 про обрання ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що доводи сторони обвинувачення про наявність існування ризиків, зазначених у клопотанні, в більшій мірі грунтуються на припущеннях.

Судом не враховано того, що обвинувачений має постійне місце проживання, яке є зареєстрованим.

Має низку хронічних захворювань, які потребують постійного лікування та відвідування профільних лікарів.

Зі слів обвинуваченого він прохождив курс реабілітації в медичній установі, однак ця обставина не врахована судом.

Тобто має певні соціальні зв`язки за місцем свого проживання.

Клопотання прокурора не містить переконливих доводів того, що домішній арешт, який просила застосувати сторона захисту, не може бути застосований відносно обвинуваченого.

Також слід врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетажкого злочину.

Суд належної уваги на вказані доводи не звернув і задовольнив клопотання прокурора.

Тим більше, що цілодобовий домашній арешт унеможливіть усі перелічені у клопотанні ризики, оскільки контроль над належною поведінкою підозрюваного може бути здійснений органом досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_7 про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, бажання участі в судовому засіданні не виявив.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор ОСОБА_11 звернулася до апеляційного суду із клопотанням судове засідання проводити за її відсутності, у задоволенні скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції за відсутності обвинуваченого та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України, за який відповідно до санкції статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років.

За час знаходження справи на розгляді Зміївського районного суду Харківської області з 27.01.2025 жодного разу в судове засідання не з`явився, доказів поважності причин його неявки до матеріалів справи не надано. Судом постановлювалися ухвали про привід та оголошувався розшук обвинуваченого.

Крім того, у відповідності до положень статті 178 КПК України, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий. Останній раз вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21.06.2024 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, звільнений 11.09.2024 року за відбуття строку покарання по відбуттю строку покарання.

За таких обставин, суд вважав за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, не зважаючи на виключний характер вказаного заходу. З огляду на вище викладене, суд вважав також за недоцільне обирати обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, оскільки на думку суду, такий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не сприятиме ризикам, встановленим судом.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує, з метою його уникнення, він може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Колегія суддів приймає до уваги фактичні обставини цього кримінального провадження, що встановлені органом досудового розслідування, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих злочинів.

Крім того, судом першої інстанції було в сукупності оцінено всі обставини відповідно до вимог ч.1 ст.178 КПК України, такі як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, а також те, що ОСОБА_12 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно непрацевлаштований, одружений, та вирішено продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного стосовно обвинуваченого на 60 днів.

У зв`язку з викладеним продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , враховуючи його тяжкість, вчинення під час дії воєнного стану, тобто за тяжких обставин, в яких опинилося суспільство, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений має постійне місце мешкання, обвинувачений має постійне місце проживання, яке є зареєстрованим, має низку хронічних захворювань, які потребують постійного лікування та відвідування профільних лікарів, зі слів обвинуваченого він проходив курс реабілітації в медичній установі, однак ця обставина не врахована судом. Тобто має певні соціальні зв`язки за місцем свого проживання.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи, які полягають у тому, що у ОСОБА_7 є захворювання, на думку колегії суддів, не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із захворюваннями, перебування обвинуваченого в умовах СІЗО.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_7 та не вбачається підстав для зміни обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт.

Таке судове рішення відповідає вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з цим, належить врахувати, що відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Поряд з цим існує усталена практика ЄСПЛ щодо визначення розміру застави під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини 4 статті 182 КПК України, розмір застави визначається суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За таких обставин, ухвала судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст ст 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 -залишити без задоволення.

Ухвалу Змїївського районного суду Харківської області від 29 липня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді :