УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 147/659/20

Провадження № 51-2200 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2025 року його касаційну скаргу було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.

Зокрема серед недоліків було зазначено те, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПКУкраїни); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПКУкраїни, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваних рішень та підставами їх ухвалення.

Окрім цього, засудженим не було вказано жодного доводу, в чому конкретно полягає невідповідність ухвали апеляційного суду положенням статей 370, 419 КПК України, оскільки таке рішення у скарзі взагалі не згадувалося.

Також зазначалося, що вимоги, які були зазначені в касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 , не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК України.

Засудженому роз`яснювалось, що відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Тому серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просив суд надати йому захисника, а також надати час і можливість для підготовки захисту в Касаційному кримінальному суді. Зазначене прохання не узгоджувалося з положеннями ст. 436 КПК України.

Також серед недоліків було вказано, що засуджений не долучив до касаційної скарги належним чином завірених копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім цього, колегія суддів звернула увагу скаржника на те, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким було внесено зміни до КПК України і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

18 липня 2025 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , подана на усунення недоліків попередньої касаційної скарги, однак, як видно зі її змісту, вказані в ухвалі суду від 17 червня 2025 року недоліки він не усунув (окрім недоліку щодо правильної назви суду касаційної інстанції).

Зокрема, засуджений знову не зазначає конкретних підстав для скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачених ст. 438 КПК України, а також не наводить обґрунтування вимог касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.

Також засуджений не наводить доводи, в чому саме, на його думку, полягає невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду положенням статей 370, 419 КПК України.

Крім цього, засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, поданій на усунення недоліків, знову не зазначив вимоги щодо конкретних судових рішень судів першої та/або апеляційної інстанцій; нічого не вказав про те, яке рішення має ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги з урахуванням положень ст. 436 КПК України.

Також засудженим знову не було долучено до касаційної скарги належним чином завірених копій оскаржуваних рішень судів першої та/або апеляційної інстанцій.

Оскільки суд касаційної інстанції згідно з положеннями ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі обґрунтування вимог в контексті положень статей 412-414, 438 КПК України, невідповідність вимог касаційної скарги приписам ст. 436 КПК України, відсутність копій оскаржуваних судових рішень перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

При цьому повторне залишення касаційної скарги без руху чинним КПК України не передбачено.

Таким чином, у наданий строк засуджений ОСОБА_4 недоліки касаційної скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно йому повернути.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження.

У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись положеннями ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 грудня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3