Справа № 562/1326/23 Провадження №11-кп/802/376/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000046 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 січня 2025 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Дермань Друга Рівненської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України та йому призначено покарання

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці,

за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів з дня ухвалення вказаного вироку.

Строк покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з 20 липня 2023 року, зарахувавши відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання його перебування під вартою в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 02 лютого 2023 року близько 20:00 години (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на законних підставах в будинку по АДРЕСА_2 та маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введений в дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з корисливих мотивів, під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 відкрито заволодів наявними в гаманці грошовими коштами в сумі 5000 грн., який знаходився в сумці коричневого кольору з маркуванням «Grande Pelle», чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 12 квітня 2023 року приблизно о 22:00 годині (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, повторно, шляхом відкриття дверей дублікатом ключа, незаконно проник у будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки «Sparto» вартістю 8332 грн. 67 коп., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Також, 28 квітня 2023 року приблизно о 13:00 годині (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, повторно, через незачинені вхідні двері незаконно проник у будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_9 гаманець вартістю 350 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 3000 грн., дитячі золоті сережки 585 проби вагою 1 грам вартістю 2800 грн., золоте кільце 585 проби вагою 2,5 грам вартістю 2800 грн. за 1 грам на суму 7000 грн., золоте кільце 858 проби вагою 3 грами вартістю 2800 гр. за 1 грам на суму 8400 грн., золоту підвіску 585 проби вагою 3 грами вартістю 2800 грн. за 1 грам на суму 8400 грн., чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 29600 грн.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Вказує на те, що прокурором не надано доказів на підтвердження відкритого та таємного викрадення ним майна в потерпілої ОСОБА_9 .. Посилається на те, що сумки в потерпілої ОСОБА_9 він не виривав, велосипед не викрадав, оскільки даним велосипедом він постійно користувався та перед ти як його взяти зателефонував потерпілій і сказав, що візьме велосипед для тимчасового користування на що остання відповіла «Роби що хочеш». Зазначає, що золоті прикраси та кошти з будинку не викрадав, а звинувачення ОСОБА_9 є безпідставними та не доводяться жодними доказами. Крім того вважає, що огляд місця події в будинку потерпілої ОСОБА_9 проведено без участі понятих, оскільки вони були запрошені до будинку після завершення такого огляду, а тому вказаний доказ є недопустимим та неналежним. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження по факту крадіжки велосипеда та золотих речей в потерпілої ОСОБА_9 закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості в суді, а кримінальне провадження по факту викрадення грошових коштів, яке мало місце 02.02.2023 перекваліфікувати на ч.1 ст.194 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, а також у таємному викраденні чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Тому твердження ОСОБА_8 про те, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних і достатніх доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів

Так, в суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав. Під час судового розгляду дав показання про те, що в будинку по АДРЕСА_2 він проживав разом з потерпілою ОСОБА_9 декілька років без реєстрації шлюбу. 02 лютого 2023 року він зустрів ОСОБА_9 після роботи та між ними на побутовому ґрунті виникла сварка, яка продовжилася вдома, під час якої остання почала його виганяти з дому. Зрозумівши, що стосунки між ними припинилися, він попросив ОСОБА_9 віддати йому частину спільних коштів, на що остання дістала з гаманця лише 400 грн. та віддала йому. Оскільки цього було недостатньо, він взяв сумку ОСОБА_9 , з якої дістав телефон, який кинув на підлогу, а потім гаманець, в якому було близько 1500 грн., які він забрав та пішов з будинку. Коли вийшов з будинку, то закрив його на ключ, який знаходився у вхідних дверях. Сумку з рук ОСОБА_9 він не виривав, а гроші та ключ від будинку згодом викинув біля входу. Під час сварки з ОСОБА_9 був присутній її неповнолітній син ОСОБА_10 та його товариш ОСОБА_11 . Велосипед марки «Sparto» він не викрадав, а взяв з гаража за місцем проживання ОСОБА_9 , якій телефонував і казав, що візьме велосипед для тимчасового користування, на що остання сказала «Роби що хочеш». Золоті прикраси та кошти з будинку ОСОБА_9 28 квітня 2023 року він не викрадав, її звинувачення в крадіжці є безпідставні та не доводяться жодними доказами. Велосипеди потерпілого ОСОБА_12 з підвального приміщення по АДРЕСА_3 не викрадав.

Таким чином, обвинувачений не заперечував, що заволодів коштами потерпілої та розпорядився ними на власний розсуд. Також не заперечував, що взяв з гаража за місцем проживання ОСОБА_9 велосипед марки «Sparto».

Будучи допитана місцевим судом потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що 02 лютого 2023 року близько 20:00 години вона поверталася з сином і його товаришем ОСОБА_11 з роботи та слідом за ними на подвір`я домогосподарства зайшов також співмешканець ОСОБА_8 , з яким вона до цієї події проживала останні два роки та який мав дублікати ключів до будинку. Між ними виникла сварка, під час якої в кімнаті останній намагався вирвати у неї з рук сумку, однак у нього нічого не вийшло. Згодом вона положила сумку на тумбочку і тоді ОСОБА_8 підійшов до тумбочки та взяв її сумку, з якої дістав мобільний телефон марки «iPhone XS max», який з розмаху кинув об підлогу. Після цього, ОСОБА_8 дістав з її сумки гаманець, в якому було не менше 5000 грн. її особистих коштів, які вона заробила в салоні краси за надані клієнтам послуги, та пішов з будинку, який закрив на ключ, що знаходився у вхідних дверях та який пізніше вона знайшла біля входу в будинок. Про викрадення її особистих коштів вона повідомила поліцію та коли чекала приїзду поліції, на телефон сина приходили смс-повідомлення від ОСОБА_8 про те, що гроші він викинув біля забору будинку, однак вони їх там не знайшли. Обставини викрадення ОСОБА_8 належного їй велосипеда марки «Sparto», який зберігався в будинку, невідомі, а щодо крадіжки золотих виробів та коштів, то в цей час була на городі та бачила, як останній виходив з будинку. З приводу викрадення належного їй майна дзвонила ОСОБА_8 , який казав, що поверне, але не повернув, тому вона звернулася в поліцію.

Об`єктивність своїх показань потерпіла підтвердила і під час слідчого експерименту за її участі, зокрема згідно протоколу вказаної слідчої дії від 06 квітня 2023 року потерпіла ОСОБА_9 показала обставини відкритого викрадення обвинуваченим 02 лютого 2023 року її грошових коштів (т1 а.к.п.48-52).

Таким чином, під час досудового розслідування та судового розгляду потерпіла ОСОБА_9 вказувала, що обвинувачений дістав з її сумки гаманець, в якому було не менше 5000 грн. її особистих коштів та пішов з будинку.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 суду показав, що 12 квітня 2023 року біля 21-22 години він разом із друзями, серед яких був і ОСОБА_10 , перебували на дитячому майданчику в парку та до них на велосипеді червоно-чорного кольору спортивної форми під`їхав ОСОБА_8 , який просив передзвонити ОСОБА_9 . Велосипед був дуже схожий на велосипед ОСОБА_10 , але останній не був впевнений, тому вони пішли до будинку останнього перевірити. Коли прийшли, то там був ОСОБА_8 , який в будинок їх не пускав, а як прийшла ОСОБА_9 , то останній втік. Велосипеда ОСОБА_10 у будинку не було, тому ОСОБА_9 повідомила про викрадення велосипеда поліцію.

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_14 суду показав, що велосипед марки «Sparto» йому залишив 13 квітня 2023 року ОСОБА_8 , який казав що це його велосипед, а наступного дня велосипед було вилучено працівниками поліції, які повідомили, що велосипед крадений.

Таким чином, показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтверджують факт заволодіння обвинуваченим велосипедом потерпілої ОСОБА_9 .

Доводи обвинуваченого про те, що потерпіла надала йому дозвіл на користування велосипедом не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовують показання потерпілої та розцінюються судом як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Також є безпідставними доводи обвинуваченого про його непричетність до викрадення гаманця потерпілої ОСОБА_9 , в якому знаходились грошові кошти та золоті вироби.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28 квітня 2023 року, потерпіла звернулась до правоохоронних органів про те, що 28 квітня 2023 року близько 12 години 00 хвилин, її колишній співмешканець ОСОБА_8 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , таємно, шляхом відкриття дверей, здійснив крадіжку гаманця червоного кольору, в якому знаходились грошові кошти у сумі 3 000 гривень, золоті вироби, банківська картка та документи (т.2 а.к.п.119).

Таким чином, в день здійснення крадіжки потерпіла звернулась до ВП №6 Рівненського РУП ГУНП у Рівненській області із заявою, в якій вказала особу яка її вчинила.

Крім того, допитана місцевим судом потерпіла ОСОБА_9 показала, що 28 квітня 2023 року вона була на городі та бачила, як ОСОБА_8 виходив з будинку. З приводу викрадення належного їй майна дзвонила ОСОБА_8 , який казав, що поверне, але не повернув, тому вона звернулася в поліцію.

Об`єктивність показань потерпілої також підтверджується протоколом огляду місця події від 28 квітня 2023 року по АДРЕСА_2 , під час якого на шкіряній сумці, в якій знаходилися золоті вироби і грошові кошти ОСОБА_15 , виявлено два сліди пальців рук (т.2 а.к.п.121-127).

Так, згідно висновку експерта №СЕ-19/118-23/5292-Д від 19 травня 2023 року, вилучені 28 квітня 2023 року в ході огляду місця події в будинку по АДРЕСА_2 два сліди пальців рук з належної потерпілій сумки належать обвинуваченому ОСОБА_8 (т.2 а.к.п.133-141).

Тому доводи обвинуваченого про непричетність до викрадення в потерпілої гаманця з грошовими коштами та золотими виробами, є безпідставними, оскільки повністю спростовуються вищезазначеними доказами в їх сукупності.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого про наявність у нього права на кошти потерпілої ОСОБА_9 , однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному проваджені, які зазначені вище.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у апеляційного суду сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції показання потерпілої, свідків, висновок експерта№СЕ-19/118-23/5292-Д від 19 травня 2023 року, вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Тому місцевий суд обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України кваліфіковано правильно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_16 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Також місцевим судом враховано, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, судимості відповідно до положень ст.89 КК України немає.

На підставі вказаних обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_17 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування вироку суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 січня 2025 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: