Справа № 282/719/24
Провадження № 1-кп/282/57/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2025 року селище Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000081 від 12.04.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 12 квітня 2024 року приблизно о 15 год. він, перебуваючи у одній із кімнат житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , де також знаходилася ОСОБА_6 , яку він попередньо запросив до себе додому, після спільного вживання їжі та алкогольних напоїв, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення з потерпілою дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в її тіло, з метою задоволення статевої пристрасті, вчинив зазначені дії за наступних обставин.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , діючи умисно, замкнувшись у одній із кімнат житлового будинку, застосовуючи фізичне та психологічне насильство, роздягнув ОСОБА_6 , оголивши її, після чого всупереч її волі, усвідомлюючи відсутність інших осіб, які могли б припинити його злочинні дії щодо потерпілої, з метою задоволення особистої статевої потреби, застосовуючи психологічне насильство, а саме: погрожуючи ножем, якого приставляв до шиї потерпілої, тим самим подолавши опір потерпілої, примусив останню вчинити дії сексуального характеру пов`язані із оральним проникненням у тіло ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи умисно, ОСОБА_4 , вживав дії з подолання фізичного опору ОСОБА_6 , а саме: застосовував фізичну силу відносно останньої та психологічне насильство, яке виразилось у погрозі фізичною розправою та вбивством, утримуючи її кінцівки та різні частини тіла, чим створював умови для вчинення статевого акту, однак не зумівши здійснити статевий акт за допомогою власних генеталій (статевого члена), тому за допомогою пальців рук вагінально та анально проник в тіло ОСОБА_6 , а також неодноразово здійснював оральне проникнення у тіло всупереч волі потерпілої.

Дії обвинуваченого, органом досудового розслідування кваліфікуються за ч.1 ст.152 КК України як дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з ОСОБА_6 познайомився у квітні 2024 року, за кілька днів до зазначених в обвинувальному акті подій. Так, 12.04.2024 року він запросив її до себе додому де хотів запропонувати їй разом проживати. До цього, до себе додому ОСОБА_6 він не запрошував. Прийшовши додому, вони у його кімнаті їли, розмовляли та вживали спиртне, вона вино, а він горілку. Коли вони прийшли до його будинку, то там перебувала ще його мати ОСОБА_7 , яка була у кімнаті кухні, а потім кудись пішла. Під час перебування у будинку, він декілька разів виходив на вулицю, а ОСОБА_8 в той час перебувала у його кімнаті. Потерпілу одну у кімнаті він не зачиняв. Повернувшись до кімнати, вони поговорили про те, щоб піти на прогулянку, але його потягнуло на сон і він заснув, хоча до цього у нього не було випадків, щоб він різко захотів спати. Потім почув, що хтось стукає у двері, відчинивши, побачив працівників поліції, які затримали його. Коли приїхали працівники поліції потерпіла сиділа на дивані та спокійно могла піти додому. Він не вчиняв будь-яких дій сексуального характеру по відношенню до потерпілої, а навпаки вона пропонувала йому зайнятися анальним сексом, а він сказав, що не знає як це. Також зазначив, що стоїть на обліку у лікаря психіатра та має інвалідність по туберкульозу 2-ї групи.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні від дачі будь-яких пояснень відмовилася, на підставі ст.63 Конституції України.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що являється подругою ОСОБА_6 та навчається у Любарському професійному ліцеї. Влітку 2024 року, точної дати вона не пам`ятає, бачила потерпілу перед обідом коли вона йшла до лікарні. Через деякий час, вона зателефонувала до ОСОБА_10 , та остання повідомила їй, що йде до ліцею. Перед вечерею ОСОБА_6 не було у гуртожитку, а тому вона знову їй зателефонувала. Вона відповіла на виклик та кричала «допоможіть», а потім кинула слухавку. Після цього вона зателефонувала няні і пішли шукати ОСОБА_10 по ОСОБА_11 . Через деякий час, не знайшовши потерпілої, вона зателефонувала до поліції та повідомила про відсутність ОСОБА_6 . Обвинуваченого в той день вона не бачила, до цього бачила.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що являється матір`ю обвинуваченого ОСОБА_4 9 чи 10 квітня 2024 року після обіду її син ОСОБА_4 разом із потерпілою ОСОБА_6 прийшли до її будинку, що в АДРЕСА_1 . Під час спілкування з потерпілою, вона дізналася, що остання навчається у Любарському професійному ліцеї. Після цього, син та потерпіла у будинку смажили картоплю, а вона пішла на город. Повернувшись, почула крики потерпілої, однак чого вона кричала, їй не відомо, оскільки на її питання чому вона кричить та не відповіла. Чула, як потерпіла говорила з кимось по телефону та казала, що гуляє по Любару. Через деякий час до її будинку приїхали працівники поліції та стукали у двері до кімнати ОСОБА_4 . Він деякий час не відчиняв двері працівникам поліції. Про що розмовляли працівники поліції із сином та потерпілою їй не відомо, однак після цього вони забрали їх і повезли на експертизу. Чи вживали ОСОБА_4 та ОСОБА_6 спиртне, їй не відомо. Потерпіла виходила з будинку в звичайному стані, одягнена так як і прийшла до хати.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що тимчасово виконує обов`язки директора Любарського професійного ліцею, ОСОБА_6 є ученицею ліцею та проживає у гуртожитку. В квітні 2024 року, точної дати він не пам`ятає, близько 16 17 год. до нього зателефонувала його заступник ОСОБА_13 та повідомила, що до неї телефонувала вахтер гуртожитку ОСОБА_14 , яка розповіла про те, що до неї телефонувала потерпіла та просила про допомогу. Тоді він наказав своїм підлеглим оглянути територію парку, що неподалік ліцею, біля річки та повідомити до поліції. Через деякий час йому повідомили, що ОСОБА_6 знайшли працівники поліції у будинку ОСОБА_4 в с.Громада. Тоді йому розповідали, що потерпілу начеб то зґвалтували, однак він з нею про це не розмовляв.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що працює черговою по гуртожитку у Любарському професійному ліцеї. У даному навчальному закладі навчається ОСОБА_6 , яка проживає у гуртожитку. В один із днів квітня 2024 вона близько 16 год. прийшла на своє робоче місце. Тоді до неї підійшла ОСОБА_9 та повідомила, що потерпіла відсутня у гуртожитку і що останній потрібна допомога. Вона намагалася зателефонувати до ОСОБА_10 , однак вона не взяла слухавку. Тоді вона зателефонувала до заступника директора ліцею по виховній роботі ОСОБА_13 і повідомила про відсутність у гуртожитку ОСОБА_6 . Діти шукали ОСОБА_10 біля гуртожитку, біля річки та у центрі селища, однак не знайшли її. Близько 00 год. ОСОБА_6 до гуртожитку привезли працівники поліції, а зранку вони повезли її на експертизу. Того дня, вона з потерпілою не говорила та не з`ясовувала, що з нею сталося. Мала з нею розмову через два дні. Тоді вона розповіла, що з ОСОБА_4 смажили рибу, а потім він почав до неї приставати.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що навчається в Любарському професійному ліцеї разом із ОСОБА_6 , а з обвинуваченим не знайома. Одного дня, точної дати вона не пам`ятає, ОСОБА_6 пішла до магазину і не повернулася. Вона з ОСОБА_9 намагалися зателефонувати до ОСОБА_10 , однак вона не відповідала. Згодом вони зателефонували до неї ще раз. Тоді вона взяла слухавку та попросила про допомогу. Про вказане вони повідомили нічного вихователя гуртожитку та пішли шукати потерпілу. На «Печанівському перехресті», невідомий їй чоловік повідомив, що бачив як потерпіла з якимось чоловіком пішла в бік с.Громада. Вони також пішли туди, однак ОСОБА_10 не знайшли. Після 23 год. працівники поліції привезли ОСОБА_6 до гуртожитку. Тоді вона була вкрита пледом, занепокоєна, волосся на голові розкуйовджене. Після цього, потерпіла їй розповідала, що ОСОБА_4 покликав її до себе додому щоб посмажити картоплі, а після цього заставляв її пити вино та робив дії сексуального характеру відносно неї з віником і пляшкою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 пояснила, що навчається в Любарському професійному ліцеї разом із ОСОБА_6 . Одного дня, точної дати вона не пам`ятає, близько 13 год. вони вийшли із їдальні ліцею та побачили, що ОСОБА_6 стояла біля приміщення кафе «Стікляшки». ОСОБА_10 їм повідомила, що має йти на рибу з якимось чоловіком. Приблизно через пів години після цього, ОСОБА_6 зателефонувала до ОСОБА_15 чи ОСОБА_9 та попросила про допомогу. Тоді вони утрьох пішли шукати потерпілу. Під час пошуків, невідомий їй чоловік повідомив, що бачив як потерпіла з якимось чоловіком стояла на «Печанівському перехресті». Не знайшовши ОСОБА_10 , вони з дівчатами повернулися до гуртожитку. Після того, як ОСОБА_6 повернулася до гуртожитку, вона розповідала їй де вона була і що з нею робив обвинувачений. Зокрема розповіла, що пішла до його житлового будинку у зв`язку з тим, що він попросив її посмажити картоплі. Там він, примушував ОСОБА_6 торкатися його статевого органу, торкався її грудей та волосся. Додала, що до вищевказаних подій, потерпіла спиртне не вживала, оскільки була епілептиком та сама не залишала територію навчального закладу.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що навчається в Любарському професійному ліцеї разом із ОСОБА_6 . Від дачі інших показів відмовилася.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з обвинуваченим ОСОБА_19 , а потерпілу ОСОБА_6 бачив один раз. Одного дня, близько 14 год. 30 хв. чи 15 год. 30 хв., точної дати та часу він не пам`ятає, був запрошений працівниками поліції в якості понятого до житлового будинку ОСОБА_4 , що в с.Громада Житомирського району. Там у його присутності працівники поліції вилучили ножі, ножиці, штани обвинуваченого. Під час вилучення вказаних речей, обвинуваченого та потерпілої у будинку не було. У зв`язку з чим вилучалися речі йому не відомо, як і те, що відбувалося у будинку до цього.

Заслухавши покази учасників справи, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положення ст.92 КПК України вказують на те, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стороною обвинувачення в якості доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в кримінальному правопорушенні, крім показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , надані наступні докази:

- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.04.2024 року;

- протокол огляду місця події від 12.04.2024 домогосподарства ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протокол огляду місця події від 12.04.2024 службового кабінету №20 в адмінприміщенні ВП №1 Житомирського РУП;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.04.2024;

- протоколи отримання у ОСОБА_4 зразків для експертизи від 12.04.2024;

- протоколи отримання у ОСОБА_6 зразків для експертизи від 12.04.2024;

- постанову слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 12.04.2024;

- постанову слідчого про визнання предметів (речей, документів) речовими доказами у кримінальному провадженні та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 13.04.2024;

- висновок судово-медичної експертизи №97 від 13.04.2024;

- висновок судово-медичної експертизи №98 від 13.04.2024;

- протокол огляду місця події від 13.04.2024 домогосподарства ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 ;

- висновки експерта №632 та №633 від 08.05.2024;

- висновки експерта №637 та 638 від 24.05.2024;

- висновок експерта №636 від 20.05.2024;

- висновок експерта №142/ц від 20.05.2024;

- висновок експерта №141/ц від 20.05.2024;

- висновок експерта №634 від 20.05.2024;

- висновок експерта №635 від 20.05.2024;

- висновок експерта №140/ц від 27.05.2024;

- висновок експерта №139/ц від 17.05.2024;

- висновок судово-психіатричного експерта №379 від 17.05.2024;

- протокол проведення слідчого експерименту від 29.05.2024;

- документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Стороною захисту доказів невинуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в кримінальному правопорушенні не надано, захисником в судовій промові висловлено позицію захисту щодо невинуватості ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчинені кримінального правопорушення.

В ст.7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В ст.17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Статтею 94 КПК України, встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до приписів ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як зазначено вище, статтею 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В кримінальному провадженні доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст.84 КПК України.

Виправдувальний вирок, згідно із ч.1 ст.373 КПК України, ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як встановлено судом в ході судового розгляду факт події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, і в тому числі на думку сторони обвинувачення винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені даного кримінального правопорушення підтверджується протоколом слідчого експерименту від 29.05.2024 року з відеозаписом, який був проведений лише за участі потерпілої.

У той же час, факт наявності події даного кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у його вчинені об`єктивно не підтверджується іншими наданими стороною обвинувачення доказами, зокрема:

- висновком судово-медичного експерта №97 від 13.04.2024 згідно якого, яких-небуть тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів, в ділянці ротової порожнини ОСОБА_6 не виявлено. Так само не виявлено у неї будь-яких захворювань в ділянці статевих органів. Цілісність дівочої перетинки у ОСОБА_6 також не порушена;

- висновком судово-медичного експерта №98 від 13.04.2024 згідно якого, яких-небуть тілесних ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів ОСОБА_4 не виявлено та не виявлено будь-яких захворювань статевих органів, які б унеможливлювали б здійснення статевого акту;

- висновком експерта №638 від 24.05.2024 року, згідно якого у вирізках з простирадла, вилученому на місці події з будинку ОСОБА_4 , сперматозоїдів та слідів крові не виявлено;

- висновком експерта №637 від 24.05.2024 року, згідно якого у вирізках з джинсів, футболки та сорочки-сукні ОСОБА_6 сперматозоїдів та слідів крові не виявлено;

- висновком експерта №636 від 20.05.2024 року, згідно якого у вирізках з трусів та бюстгальтера ОСОБА_6 сперматозоїдів та слідів крові не виявлено;

- висновком експерта №142/ц від 20.05.2024 року, згідно якого на штанах сірого кольору, що належать ОСОБА_4 виявлено сліди слини, походження якої від потерпілої ОСОБА_6 виключається. Клітин піхвового походження на вищевказаних штанах не знайдено. Також при огляді кофти підозрюваного фіолетового кольору, слідів схожих на кров, слину та піхвовий епітелій не виявлено;

- висновком експерта №141/ц від 20.05.2024 року, згідно якого походження слини, знайденої на трусах підозрюваного ОСОБА_4 , від потерпілої ОСОБА_6 виключається. Клітин піхвового походження на вказаних трусах не знайдено;

- висновком експерта №634 від 20.05.2024 року, згідно якого у вирізках з двох аплікаторів зі змивами з рук ОСОБА_6 сперматозоїдів та слідів крові не виявлено;

- висновком експерта №635 від 20.05.2024 року, згідно якого у вирізках з двох аплікаторів зі змивами з рук ОСОБА_4 сперматозоїдів та слідів крові не виявлено;

- висновком експерта №140/ц від 27.05.2024 року, згідно якого при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин рук підозрюваного ОСОБА_4 , слідів крові не виявлено. Знайдено поодинокі ядровмістимі епітеліальні клітини, статеву належність яких встановити неможливо, через накладання на ядра клітин значної кількості мікробної флори;

- висновком експерта №139/ц від 17.05.2024 року, згідно якого при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин рук потерпілої ОСОБА_6 , слідів крові не виявлено. Знайдено поодинокі ядровмістимі епітеліальні клітини, статеву належність яких встановити неможливо, через деструктивні зміни в ядрах клітин;

- показами свідків, які не вказали, що були безпосередніми свідками при вчиненні будь-яких дій сексуального характеру ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_6 .

Для даної категорії кримінальних проваджень одним із найважливіших доказів є висновки експертиз, які б підтвердили контакт обвинуваченого з потерпілою. В даному кримінальному провадженні для експертного дослідження було зібрано та надано багато речових доказів, зокрема: одяг потерпілої і обвинуваченого, простирадло та кров.

Проте, проведені слідчі дії та експертизи жодним чином не підтверджують винуватості ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України і не можуть розцінюватися судом, як належні докази, в розумінні ст.85 КПК України.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.04.2024 року складений зі слів ОСОБА_6 , як і протокол огляду місця події від 12.04.2024 року з доданим до нього відеозаписом (огляд домоволодіння обвинуваченого), не доводять винуватості ОСОБА_4 у скоєному злочині, передбаченому ч.1 ст.152 КК України.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.477 КПК України інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152 КК України відноситься до приватного обвинувачення та розпочинається на підставі заяви потерпілої, яка повинна була б підтримувати обвинувачення протягом всього часу розгляду кримінального провадження. Однак, в судовому засіданні 10.10.2024 року потерпіла ОСОБА_6 відмовилась від дачі показів у відповідності до ст.63 Конституції України, тим самим на думку суду й відмовилась підтримувати обвинувачення.

Суд, постановляючи вирок у даному кримінальному провадженні, звертає особливу увагу на один із конституційних принципів, закладених в ст.62 Конституції України, за яким ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, тому що доведення вини - це завдання сторони обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

При оцінці доказів, суд також керується критерієм доведення вини особи «поза розумним сумнівом». Таке доведення, як зазначено у п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» має випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд може ухвалити обвинувальний вирок лише тоді, коли надані докази спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Відповідно до п.86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України», судом має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.

Згідно п.49 рішення Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008р. у справі «Луценко проти України», у разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел.

У справах «Грабчук проти України» від 21.09.2005 року, «Шагін протии України» (2010року) Європейський суд з прав людини встановив, що національні суди визнали заявників винними, спираючись на слабкі докази та припущення про їх причетність до вчинення злочину, чим було порушено принцип презумпції невинуватості.

Принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» передбачає, зокрема, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версією захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченим (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Зміст принципу «доведення вини поза розумним сумнівом», хоч і не закріплений законодавчо, але відображений в усталеній судовій практиці як Європейського суду з прав людини, так і Верховного Суду. ЄСПЛ визначає, що при оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». У своїх рішеннях Верховний Суд вказує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

Отже, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження обставин кримінального правопорушення в ході судового розгляду стороною обвинувачення, яка була вільною у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив усім учасникам судового розгляду необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що з урахуванням положень ст.62 Конституції України факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження, а тому суд приходить до висновку про виправдання ОСОБА_4 за даною статтею у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час без застосування електронних засобів контролю.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речовими доказами розпорядитись у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 368-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 в зв`язку з не доведенням вчинення ним кримінального правопорушення визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 Кримінального кодексу України та виправдати.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в нічний час без застосування електронних засобів контролю після набрання вироком законної сили скасувати.

Речовими доказами по справі, після набрання вироком суду законної сили розпорядитися наступним чином:

-три кухонні ножі; моток скотчу; три полімерних хомути чорного кольору (стяжки) цілих та один пошкоджений; труси чоловічі чорного кольору; мобільний телефон в чорному корпусі «LG» з сім картою НОМЕР_1 , ІМЕІ - НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 ; дві стопки скляних, простинь, кофта фіолетового кольору та штани сірого кольору, повернути власнику ОСОБА_4 ;

-полімерну пляшку з рідиною з характерним запахом спиртного - знищити;

-одяг: джинси синього кольору, рубашку синього кольору, футболку бежевого кольору, труси в принт рожевого відтінку, бюстгальтер синьо-рожевого кольору повернути власнику ОСОБА_6 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області №282/518/24 від 16.04.2024 року скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1