Номер провадження 1-кп/754/1016/25
Вирок

Іменем України

29 липня 2025 року місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 0000051, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2023 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Бериславського району Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 22.11.2023 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17000 грн. - не сплачено); 17.02.2025 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України - 1 рік обмеження волі, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2023 - виконувати самостійно,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 200 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2022 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 знаходився на території Деснянського району міста Києва, в цей час у нього виник умисел на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи банківської установи АТ «Акцент-Банк», в якій надається доступ для здійснення фінансових операцій клієнта банку, шляхом створення особистого кабінету клієнту з використанням паспортних та ідентифікуючих даних ОСОБА_5 в мобільному застосунку «А24» АТ "Акцент-Банк" на його ім`я, без відома та дозволу останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 24.06.2022 о 03:16:56 год., ОСОБА_4 знаходячись на території Деснянського району м. Києва, перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, використовуючи мобільний телефон Pixel 3¦Google IMEI НОМЕР_9, мобільний номер НОМЕР_1 та паспортні дані ОСОБА_5 порушуючи процедуру отримання дозволу і проведення операцій, за допомогою електронного підпису у застосунку «А24» підписав Анкету-заяву про приєднання та надання банківських послуг (мобільний пристрій) 220624В1VT001592GWOVЮ пройшовши о 03:13 год. відеоверифікацію - замовлення та оформлення картки 220624WEBC172756IKOU. Отже, 24.06.2022 о 03:17 год. було відкрито рахунок № НОМЕР_2 та картку як засіб доступу до рахунку № НОМЕР_3 на ОСОБА_5 без відома останнього в АТ «Акцент-Банк».

В подальшому, маючи доступ до особистого кабінету ОСОБА_5 в застосунку «А24» ОСОБА_4 11.07.2022 року о 13:47 год. таким же чином, відкрив ще один рахунок НОМЕР_10 та картку як засіб доступу до рахунку № НОМЕР_4 та 14.08.2022 о 17:56 год. відкрив ще валютний рахунок № НОМЕР_5 у валюті EUR, без відома та дозволу ОСОБА_5 , та здійснював користування карткою № НОМЕР_3 рахунок № НОМЕР_2 в особистих та побутових цілях в період часу з 24.06.2022 по 31.12.202. Таким чином, порушуючи процедуру отримання дозволу і проведення операцій з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, якою є банківська картка АТ «Акцент-Банк» () № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , в інформаційній (автоматизованій) системі АТ «Акцент-Банк» інтернет-банкінгу «А24», з метою незаконного отримання відомостей, які становлять банківську таємницю, провів верифікацію з даними ОСОБА_5 без його дозволу та здійснив вхід до мобільного застосунку «А24», який надає дистанційний доступ до відкритого в АТ «Акцент-Банк» банківського рахунку ОСОБА_5 , а саме рахунку № НОМЕР_2 , на який випущено банківську картку № НОМЕР_3 , та рахунком № НОМЕР_6 , на який випущено банківську картку № НОМЕР_4 тим самим несанкціоновано, самочинно, без відома та дозволу держателя спеціального засобу, втрутився в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, а саме створив особистий кабінет на ОСОБА_5 в застосунку «А24», отримавши доступ до інформаційної (автоматизованої) системи, даних про поточний стан його рахунку як клієнта банку, а також про реквізити такого рахунку, які відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» становлять банківську таємницю.

В подальшому, ОСОБА_4 , користуючись несанкціонованим доступом до особистого кабінету клієнта АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_5 в застосунку «А24», продовжуючи несанкціоноване втручання до інформаційної (автоматизованої) системи АТ «Акцент-Банк» інтернет-банкінгу «А24», приховуючи свою особу та видаючи себе за ОСОБА_5 , від його імені здійснив операції з використанням спеціального платіжного засобу авторизації, якою являлась банківська картка АТ «Акцент-Банк» № НОМЕР_4 , а саме:

- 21.12.2022 о 10:27 год. оформив кредит в АТ «Акцент-Банк» по договору «Швидка готівка» АВН0СТ09982767 на суму 25000 грн., які були зараховані на рахунок № НОМЕР_6 (картка № НОМЕР_4 ),

- здійснив перекази грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_6 , на який випущено банківську картку № НОМЕР_4 - 21.12.2022 в розмірах 24000 гривень, 1000 гривень на банківську картку № НОМЕР_7 емітовану АТ «Універсал Банк» він же є «monobank».

Крім того, 21.12.2022 о 10:27 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці на території Деснянського району міста Києва, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману використовуючи несанкціонований доступ до раніше створеного особистого кабінету клієнта АТ "Акцент-Банк" в мобільному застосунку «А24» на ім`я ОСОБА_5 , який надає доступ до інформаційної (автоматизованої) системи АТ "Акцент-Банк" , приховуючи свою особу та видаючи себе за нього, від імені та з використанням персональних даних ОСОБА_5 , шляхом незаконних операцій, з використанням електронно-обчислювальної техніки, оформив електронну заявку на отримання кредиту «Швидка готівка» за допомогою онлайн-кредитування, наклавши електронний підпис ОСОБА_5 за допомогою застосунку «А24», в результаті чого, отримав шляхом обману на карту створену на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_4 , як засіб доступу до рахунку № НОМЕР_6 в АТ «Акцен-Банк», який знаходився в його фактичному розпорядженні, кредитні кошти, які належать АТ «Акцент-Банк», в розмірі 25000 гривень.

В подальшому, маючи фактичний доступ до рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_6 в АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 розпорядився вказаними коштами в розмірі 25000 гривень на власний розсуд, чим спричинив потерпілій юридичній особі АТ «Акцент-Банк» майнову шкоду в розмірі 25000 гривень.

Крім того, у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами, розміщеними на рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_6 , відкритого в АТ «Акцент-Банк», шляхом підробки документів на переказ грошових коштів з вказаного поточного банківського рахунку.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на підробку документів на переказ грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці, маючи дистанційний доступ до поточного банківського рахунку № НОМЕР_6 , створеного з використанням паспортних та ідентифікуючих даних ОСОБА_5 в особистому кабінеті клієнта АТ "Акцент-Банк" в мобільному застосунку «А24» без відома та дозволу останнього, використовуючи свій мобільний телефон Pixel 3¦Google IMEI НОМЕР_9, із встановленим застосунком «А24», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливими мотивами, переказав від імені ОСОБА_5 отримані кредитні кошти з банківського рахунку № НОМЕР_6 , а саме:

21.12.2022 о 10 годині 28 хвилин - згідно платіжної інструкції на здійснення переказу грошових коштів в розмірі 24000 гривень на банківську картку емітовану АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_7 ,

21.12.2022 об 10 годині 30 хвилин - згідно платіжної інструкції на здійснення переказу грошових коштів в розмірі 1000 гривень на банківську картку емітовану АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_7 ,

тим самим підробив електронні документи на переказ грошових коштів з банківського рахунку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що він в липні 2022 року встановив на телефон додаток банку та відкрив рахунки на ім`я ОСОБА_5 для того щоб користуватися коштами. В подальшому відкрив кредитну лінію і перерахував кошти на картку знайомого ОСОБА_7 , для того щоб останній зняв кошти з банкомату, оскільки ОСОБА_4 не мав фізичної картки, а ОСОБА_8 - мав. Дані для відкриття рахунків, щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_4 отримав в м. Берислав. Для того щоб скористатися послугами банку ввів анкетні дані ОСОБА_9 та за допомогою додатку сфотографував себе. Банк сам запропонував кредит в розмірі 25000 грн. Усі отримані кошти ОСОБА_4 потратив. Спричинену шкоду потерпілому не відшкодував, у вчиненому щиро розкаявся.

Також обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи щодо дати, місця, часу та способу вчинення злочинів, які він не оспорює.

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 , знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 361 КК України (в редакції, станом на 07.05.2022), як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, за ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції, станом на 06.11.2022), як заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки та за ч. 1 ст. 200 КК України, як підробку документів на переказ.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч. 1 ст. 361 КК України (в редакції, станом на 07.05.2022) передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.

Санкцією ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції, станом на 06.11.2022) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Санкцією ч. 1 ст. 200 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, які за класифікацією, згідно ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами та тяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину.

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, передбачених п.1 ч.1 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. часу, місця, спосібу учинення.

Верховний Суду у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №559/1037/16-к вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений ОСОБА_4 висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 : він раніше судимий: востаннє 17.02.2025 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2023, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.), ухвалено виконувати самостійно; під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «СОЦІОТЕРАПІЯ» не перебуває; під наглядом лікаря - психіатра в КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо.

Також судом враховуються позиції: прокурора, яка просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 200 КК України та остаточне покарання призначити у виді 3 років позбавлення волі, вирок від 22.11.2023 - виконувати самостійно; та обвинуваченого, який просив суд призначити іспитовий строк чи пом`якшити покарання.

Обираючи ОСОБА_4 покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення останньому покарання в межах встановлених у санкціях відповідних статтей особливої частини КК України.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має визначене місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини скоєного кримінального правопорушення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При призначенні покарання за сукупністю вироків, суд враховує що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2025 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та засуджений до 1 року обмеження волі, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2023, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.), ухвалено виконувати самостійно.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

В межах вказаного кримінального провадження потерпілим/цивільним позивачем Акціонерним товариством «Акцент Банк» заявлено цивільний позов до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому він просив стягнути з обвинуваченого на його користь 25 000 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, в ході розгляду вказаного кримінального провадження судом встановлено, що кримінальним правопорушенням потерпілому АТ «А-Банк» завдано матеріальну шкоду в розмірі 25 000 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеним та підлягають повному задоволенню.

Витрати на залучення експерта та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення в кримінальному провадженні не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України (в редакції, станом на 07.05.2022) і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції, станом на 06.11.2022) і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком від 17.02.2025, більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі на строк три роки.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22.11.2023, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) - виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» суму заподіяних матеріальних збитків у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1