Дата документу 08.05.2025 Справа № 335/9043/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9043/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/577/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 08 травня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, який працює на посаді охоронця ПАТ «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія», розлучений, має вищу освіту, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції EASYCON,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2025 року, якою частково задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 травня 2025 року включно, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду першої інстанції, визначити обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про те, що при визначенні розміру застави судом першої інстанції не було враховано матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_6 та членів його родини, вважає, що розмір застави є завідомо непомірним для нього.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає спільно зі своєю матір`ю - ОСОБА_9 , 1934 року народження, яка хворіє та потребує постійного догляду. Сам ОСОБА_6 є пенсіонером, отримує пенсію, до моменту затримання працював охоронцем на автостоянці, його майно наразі знаходиться під арештом, будь-яких матеріальних активів він не має.

Окрім цього, сторона захисту вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є особою, яка хворіє певними хронічними хворобами.

Вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо застосувати мінімальний розмір застави за інкримінований йому злочин.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебувають матеріали кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 червня 2024 року за №0000909 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні 20 березня 2025 року прокурором подано клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме:

- переховуватися від суду, оскільки він розуміє, що за вчинений ним злочин, передбачений ч.2 ст.111 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, і у разі доведеності його винуватості під час судового розгляду до нього, з достатньою долею вірогідності буде застосовано покарання у виді реального позбавлення волі, без звільнення від його відбування. Також, ОСОБА_6 , є проросійськи налаштованою особою, фактично проживає на території м.Запоріжжя Запорізької області, яке знаходиться в безпосередній близькості до лінії зіткнення Збройних сил України та збройних формувань російської федерації;

- продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, підтверджується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході з огляду на проросійські погляди, може продовжити вчиняти аналогічні злочини, збирати, у тому числі у м. Запоріжжя, інформацію щодо місць розташування об`єктів військової інфраструктури, пересування та дислокації військовослужбовців та військової техніки ЗС України з метою подальшого поширення такої інформації представникам держави, що здійснює збройну агресію проти України.

У судовому засіданні 27 березня 2025 року прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні 27 березня 2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання про продовження його підзахисному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на відсутність доказів вини обвинуваченого. На думку захисника, докази зібрані з порушенням процесуального порядку та є сфальсифікованими. Також, захисник просив у разі задоволення клопотання прокурора, зменшити розмір застави, визначений ухвалою суду від 13 лютого 2025 року, до мінімального.

У судовому засіданні 27 березня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши доповідь судді; думку обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування (в цьому випадку - судового розгляду) до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або його продовження - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який хоч і є раніше не судимою особою та має матір 1934 року народження, проте, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, за що передбачено суворе покарання - у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді самим обвинуваченим та його захисником, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що при визначенні розміру застави судом першої інстанції не було враховано матеріальний стан обвинуваченого ОСОБА_6 та членів його родини, у зв`язку з чим, визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі одночасно з продовженням строку тримання під вартою обвинуваченого визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу у межах 825,63 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку колегії суддів, визначений судом розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК України обов`язків у разі її внесення, та визначений відповідно до абз.2 ч.5 ст.182 КПК України - з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , обставин його вчинення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків.

Обставини, на які, посилається сторона захисту, як на підставу для зменшення обвинувачення ОСОБА_6 розміру застави, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає спільно зі своєю матір`ю - ОСОБА_9 , 1934 року народження, яка хворіє та потребує постійного догляду, сам ОСОБА_6 є пенсіонером, отримує пенсію, до моменту затримання працював охоронцем на автостоянці, його майно наразі знаходиться під арештом, будь-яких матеріальних активів він не має, обвинувачений є особою, яка хворіє певними хронічними та неврологічними хворобами, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не убачає підстав для зменшення визначеного розміру застави.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2025 року, якою частково задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 травня 2025 року включно, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 2 500 000 (два мільйона п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, та у разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3