ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1849/25 Справа № 175/1971/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000709 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином ОСОБА_8 є військовозобов`язаним. У зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації ОСОБА_8 18.04.2024 року пройшов військово-лікарську комісію, згідно з якою визнаний придатним до військової служби. 18.04.2024 року ОСОБА_8 вручено під особистий підпис повістку №116 від 18.04.2024 р., згідно з якою ОСОБА_8 наказано з`явитись о 08.00 год 25.04.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки на мобілізацію і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Проте, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно з метою ухилення від призову за мобілізацією без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. ст. 1, 10, 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» 25.04.2024 та в подальшому не прибув до місця призову - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ставить питання про зміну вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства. ОСОБА_8 розуміє, що скоїв злочин і не намагається уникнути відповідальності, за час проведення слідства та суду багаторазово пожалкував про скоєне та покараний наріканням оточуючих людей. ОСОБА_8 раніше не судимий, громадський порядок не порушував, одружений, має стійкі соціальні зв`язки, вчинив кримінальне порушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, вину визнав повністю, що свідчить про його відношення до скоєного, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив один епізод злочинної діяльності, обтяжуючих покарання обставин під час судового розгляду не встановлено. Тому, на її думку, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і таке покарання було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів. Тому просила вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на підставі положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ст. 336 КК захисником не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, якщо суд установить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства і що обвинувачений може стати на шлях виправлення, не будучи позбавленим волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання.

У відповідності до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами.

Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

В іншому випадку звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку у інших осіб щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому призначене судом першої інстанції покарання у виді 3 років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді