Провадження №11-кп/824/1520/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кадіївка Луганської області, громадянку України, з вищою освітою, судді Євпаторійського міського суду АР Крим, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , не судима,-

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII),-

В С Т А Н О В И Л А :

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, вчинила державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме, надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

При цьому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді у частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, ОСОБА_8 , будучи суддею та відповідно до Постанови Верховної Ради України № 3619-VІ від 07.07.2011 р., займаючи посаду судді Євпаторійського міського суду АР Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками, у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади російської федерації, та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти у проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів російської федерації, вчинила дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію російською федерацією з 20.02.2014 р. території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, у порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та російської федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ, усвідомлюючи, що так звані суди «Республики Крым» відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах російської федерації, перебуваючи у м. Сімферополі упродовж березня-квітня 2014 року, продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади російської федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому указом президента російської федерації № 786 від 19.12.2014 р. була призначена на посаду судді незаконно утвореного «Евпаторийского городского суда Республики Крым Российской Федерации», чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в РФ Республіки Крим та утворення в складі РФ нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації.

Допомога ОСОБА_8 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави російської федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII) та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного їй майна в дохід держави. Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою прийняття судового рішення про визнання винуватості засудженої, винуватість якого у встановленому законом порядку не доведена.

Так, сторона захисту категорично не погоджується із встановленими судом першої інстанції фактичними справами інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо обставини про призначення ОСОБА_8 на посаду «судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим», який було утворено окупаційною владою РФ на території АР Крим у виді указу президента Російської Федерації, то вказане не свідчить про те, що обвинувачена приступила до виконання обов`язків судді на окупованій території, як і не свідчить про наявність взагалі такого указу президента агресора з огляду на відсутність обов`язкових елементів в указі як підпис президента країни.

Що стосується встановлення обставини про активне здійснення правосуддя обвинуваченою на окупованій території у вигляді підтвердження повідомленням про вчинення кримінального правопорушення з додатками до нього Управлінням Служби безпеки України, то вказане не може бути покладене в основу обвинувального вироку, оскільки суд самостійно оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням і наявність будь-якого документу відносно обвинуваченої чи процесуального статусу не може вважатися доведенням вини поза розумним сумнівом у зв`язку із чим посилання на вказану обставину, принаймні підлягає виключенню із оскаржуваного вироку.

Сторона захисту окремо звертає увагу апеляційного суду, що належним доказом в існуючих умовах здійснення правосуддя обвинуваченою може бути отримання належним чином засвідченої копії рішення суду ухваленого під головуванням обвинуваченої на окупованій території із проведенням комплексу слідчих дій щодо встановлення належності підпису наявного у рішенні суду та який належить обвинуваченій, оскільки відомості, що містяться на інтернет ресурсах не можуть бути покладені в основу обвинувачення з огляду на не встановлення їхньої достовірності.

Відтак, на думку захисника, за викладених обставин, оскільки пред`явлене обвинувачення у інкримінованому кримінальному правопорушенні не знайшло свого підтвердження, а суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про протилежне, оскаржуваний вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02.04.2024 підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок у даному кримінальному провадженні ухвалений в порядку спеціального судового провадження (in absentia), у ході якого були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII), відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів.

Розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), остання показань суду не надавала, будь-яких заяв та клопотань до суду не надсилала.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було досліджено подані стороною обвинувачення докази та зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченої в контексті висунутого їй обвинувачення.

Так, судом першої інстанції визнано загальновідомим, і таким, що не потребує доказування у межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України - АР Крим, яка розпочалася зі збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014, а також анексія з боку російської федерації цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами російської федерації, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доведення.

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил РФ на території України» від 01.03.2014 № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06.03.2014 Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України № 261/2014 від 07.03.2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14.03.2014 визнана неконституційною.

11.03.2014 Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14.03.2014 № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20.03.2014 визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15.03.2014 № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17.03.2014 представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18.03.2014 «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19.03.2014 рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20.03.2014 його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21.03.2014 - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21.03.2014.

21.03.2014 прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ, яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11.04.2014 «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Крім того, Верховною Радою України 21.04.2015 прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії РФ та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20.02.2014, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27.03.2014 № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16.03.2014, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12.2016 № 71/205 та від 19.12.2017 № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17.12.2018, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22.12.2018 послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України № 1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Судом першої інстанції ретельно досліджені подані стороною обвинувачення докази з тим, щоб дослідити зв`язок між цими подіями та діями обвинуваченої безпосередньо в контексті висунутого їй обвинувачення.

Так, статус обвинуваченої ОСОБА_8 як судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим станом на 2014 рік підтверджується даними, що містяться в Указі Президента України «Про призначення суддів» від 21.06.2006 № 559/2006, відповідно до якого ОСОБА_8 призначено на посаду судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим строком на п`ять років та даними, що містяться в Постанові Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 07.07.2011 № 3619-VІ, відповідно до якої ОСОБА_8 обрано на посаду судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим безстроково.

Відповідно до даних, що містяться у листі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 за № 18-2153/15, ОСОБА_8 не зверталась до Комісії із заявами про переведення до іншого суду на території України, про звільнення з посади судді, хоча мала таку можливість.

Згідно даних, що містяться у листі члена ВККС України ОСОБА_10 від 06.10.2015 № 8вк-4067/15, рішенням Комісії від 05.10.2015 за результатами розгляду матеріалів перевірки, проведеної за зверненням заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 , зверненням народного депутата України ОСОБА_12 , голови Верховного Суду України ОСОБА_13 , відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 .

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 № 3009/дп-15 рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 з підстав, передбачених пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України.

В подальшому, постановою Верховної Ради України від 19.04.2016 за № 1250-VIII ОСОБА_8 звільнено з посади судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим у зв`язку із порушенням присяги судді.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 №1183-VII), а саме обставини здійснення ОСОБА_8 правосуддя від імені РФ на території АР Крим без припинення статусу судді Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим відповідно до законів України, як «судді» незаконно створеного судового органу окупаційної влади «Евпаторийского городского суда», підтверджується наступними доказами, які були безпосередньо досліджені місцевим судом, а саме:

- клопотанням від 25.05.2015 про надання міжнародної правової допомоги, відповідно до якого ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, яка прийняла у відповідності до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» присягу судді та будучи діючим суддею АР Крим, не звільнилась з раніше займаної посади та, знаючи про незаконність своїх дій і проведеного референдуму, продовжила роботу суддею на тимчасово окупованій території АР Крим і в подальшому була призначена на посаду судді незаконно створеного «Евпаторийского городского суда» указом президента РФ від 13.11.2014 №719 «О назначении судей федеральных судов»;

- протоколом огляду інтернет-видань від 11-18 червня 2015 року, зокрема, інформації, яка міститься на інтернет-сайтах, на яких розміщено рішення суддів судів незаконно створеної Республіки Крим, у тому числі м. Севастополя, відповідно до якої пошуком документів за прізвищем судді ОСОБА_8 на сайті http://sudact.ru знайдено рішення по справі № 2-245/2014 від 28.04.2014 та постанову по справі № 5-184/2014 від 21.05.2014;

- протоколом огляду речей і документів з додатками - рішенням у справі № 2-1284/2016 від 19.04.2016 та постановою у справі № 5/1198/2015 постановленими суддею ОСОБА_14 , що свідчить про здійснення правосуддя ОСОБА_14 на тимчасово окупованій території АР Крим.

Відповідно до протоколу огляду речей та документів від 30.09.2021 з додатками до нього, прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_15 проведено огляд сайтів, на яких розміщено документи щодо прийняття до складу РФ Республіки Крим та створення у складі РФ нових суб`єктів - республіки Крим та міста федерального значення Севастополя, а також створення Євпаторійського міського суду, з яких вбачається, що федеральним конституційним законом рф № 6-ФКз від 21.03.2014 р. «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя» та № 154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов РФ на териториях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты РФ» було прийнято незаконне рішення про прийняття Республіки Крим до складу рф та утворено «Евпаторийский городской суд».

Також, згідно даних, що містяться у протоколі огляду інтернет-видань від 07.04.2015 р., з додатком, указом Президента РФ від 19.12.2014 № 786 «О назначении судей федеральных судов», ОСОБА_8 призначено на посаду судді незаконно утвореного «Евпаторийского городского суда» строком на 6 років.

Відповідно до листа Департаменту контррозвідки СБ України від 14.06.2016 №2/2/8-22047, з якого вбачається, що ОСОБА_8 станом на 2016 рік постійно перебувала на території Автономної Республіки Крим.

Згідно листа Адміністрації Президента України від 28.09.2016 № 03-01/3021, ОСОБА_8 клопотання про вихід із громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не направляла.

На переконання апеляційного суду, дослідивши вказані докази та надавши оцінку на предмет їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 111 КК України.

Щодо доводів захисника в частині призначення ОСОБА_8 на посаду «судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим», утвореного на підставі указу Президента Російської Федерації, оскільки такий факт не свідчить про те, що обвинувачена приступила до виконання обов`язків судді на окупованій території та не підтверджує наявність указу президента зазначеної держави з огляду на відсутність обов`язкових елементів в указі - підпису президента, то вони є необгрунтованими. Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується зібраними доказами, що даним Указом Президента РФ від 19 грудня 2014 року № 786 ОСОБА_8 , яка займала посаду судді Євпаторійського районного суду АР Крим, призначена на посаду судді «Евпаторийского городского суда» для здійснення правосуддя від імені РФ на території АР Крим. У такій спосіб, не будучи у встановленому законом порядку звільненою з посади судді України, ОСОБА_8 прийняла на себе повноваження «судді» іншої держави.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_8 , не будучи у встановленому законами України порядку звільнена з посади судді Євпаторійського районного суду АР Крим, упродовж березня - квітня 2014 року продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому указом президента російської федерації №786 від 19 грудня 2014 року була призначена на посаду судді незаконно утвореного «Евпаторийского городского суда Республики Крым Российской Федерации», чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч.5 ст.9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Таким чином, матеріалами кримінального провадження підтверджується діяльність ОСОБА_8 як «судді» окупаційних органів влади РФ достовірними доказами обвинувачення, а тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Доводи захисника про те, що відомості, які містяться в Інтернет ресурсах не можуть бути покладені в основу обвинувачення, з огляду на не встановлення їх достовірності, «нефейковості», колегія суддів вважає безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 суд першої інстанції посилався, зокрема, на протокол огляду Інтернет-видань від 11-18 червня 2015 року, а саме інформації, яка міститься на інтернет-сайтах, на яких розміщено рішення суддів судів незаконно створеної Республіки Крим, у тому числі м. Севастополя, відповідно до якої пошуком документів за прізвищем судді ОСОБА_8 на сайті http://sudact.ru знайдено рішення по справі № 2-245/2014 від 28.04.2014 та постанову по справі № 5-184/2014 від 21.05.2014; протоколом огляду речей і документів з додатками з додатками; протокол огляду інтернет-видань від 07.04.2015 з додатком, указом президента РФ від 19.12.2014 № 786 «О назначении судей федеральных судов», ОСОБА_8 призначено на посаду судді незаконно утвореного «Евпаторийского городского суда» строком на 6 років.

Підстав для визнання вищевказаних протоколів, якими здійснено огляд інтернет- сайтів недопустимими і неналежними доказами колегія суддів не вбачає, оскільки це офіційні інтернет-сайти органів державної влади РФ, загальнодоступні в мережі Інтернет.

Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них інформації, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Так, з досліджених доказів судом першої інстанції обґрунтовано та вірно встановлено, що ОСОБА_8 , будучи суддею Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим, починаючи з березня 2014 року не склала своїх повноважень судді та не вчинила жодних дій для звільнення її з посади судді. ОСОБА_8 , починаючи з березня 2014 року як суддя незаконно створеного «Евпаторийского городского суда», здійснювала «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - російської федерації, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, тим самим прийняла на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - російської федерації, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію; здійснення ОСОБА_8 за таких умов «правосуддя» від імені російської федерації свідчить про порушення нею вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді, оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади російської федерації шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади російської федерації на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади російської федерації з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а відтак надання нею допомоги російській федерації у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України. Таким чином, ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, маючи достатній рівень спеціальних знань і життєвого досвіду, що підтверджується її кваліфікаційним рівнем підготовки в галузі права як судді, використовуючи під час здійснення «правосуддя» від імені російської федерації власні теоретичні знання і практичні навички, здійснювала тривалий час правосуддя від імені російської федерації.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, а саме, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким, її ставлення до вчиненого, яка свідомо розірвала всі правові стосунки з державою, яка надала їй право діяти від її імені, а також дані про її особу, яка раніше не судима. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено. Водночас, в контексті тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, суд взяв до уваги і загальну обстановку на території АР Крим, в якій вимушено опинилися громадяни України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Відтак, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Законів № 1183-VII від 08 квітня 2014 року) у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги захисника та не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4