Справа № 457/1178/24
провадження №1-кп/457/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001234 від 26 грудня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 , -

в с т а н о в и в:

У провадженні Трускавецького міського суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які мотивовані тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та за який передбачена кримінальна відповідальність лише у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання. З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покладених на них процесуальних обов`язків, як обвинувачених, наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України до останніх було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено, однак в даний час наявні підстави для його продовження, саме: наявні докази, які дають підстави обґрунтовано обвинувачувати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні особливо тяжкого злочину є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку, у разі визнання винуватим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 їм загрожує покарання лише у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання, вік та стан здоров`я обвинувачених дозволяють застосування до них запобіжного заходу з позбавленням волі. Оцінюючи особи обвинувачених та вчинення ними особливо тяжкого кримінального правопорушення, сторона обвинувачення приходить до переконання в наявності передбачених ст. 177 КПК України підстав для застосування запобіжного заходу, з огляду наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть: переховуватися від суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що у разі визнання винуватим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, без альтернативи призначення іншого покарання і це може стимулювати до втечі. Вказані обставини, в тому числі відсутність міцних соціальних зв`язків та інші відомості, отримані під час досудового розслідування дають підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть переховуватися від суду з метою уникнення передбаченої законом відповідальності. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду. Крім цього, у даному кримінальному провадженні є потерпілий, відтак, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою забезпечення свого не притягнення до передбаченої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину можуть незаконно впливати на потерпілого для того щоби він не надавав показання у кримінальному провадженні, шляхом вчинення неправомірних дій відносно останнього, його близьких та родичів. Вказані вище дії можуть вчинити як сам ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , а також і залучити для цього інших осіб. Вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зважаючи на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили особливо тяжке кримінально-каране діяння вчинене із погрозою застосування насильства щодо потерпілого, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з ретельною підготовкою до вчинення такого правопорушення, зокрема розподілу ролей всіх співучасників, та виконання спільно розробленого плану, наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Крім цього ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі і пов`язані з незаконним впливом на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, що може утворювати склад окремого кримінального правопорушення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Враховуючи викладені вище обставини менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обов`язків, а тому сторона обвинувачення просить суд про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів.

Від ОСОБА_7 07 травня 2025 року надійшло клопотання про скасування арешту на майно, у якому вона просить скасувати арешт з автомобіля «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року у вигляді заборони його відчуження та розпорядження. Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, серед іншого, накладено арешт на «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власникам чи належним користувачам, а технічний паспорт серії НОМЕР_2 ; ключі до автомобіля «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 повернуто власнику чи належним користувачам цього автомобіля. 29 січня 2024 року на підставі акту прийому-передачі транспортного засобі вона отримала від старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , технічний паспорт серії НОМЕР_2 та ключі до автомобіля «БМВ 318І», де її одночасно було і попереджено про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації. З урахуванням досліджених судом матеріалів справи у власника автомобіля марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , на даний час виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про скасування арешту з автомобіля марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , з наступних підстав. Відповідно до протоколу обшуку автомобіля марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , від 24 січня 2024 року, який було досліджено судом у судовому засіданні, автомобіль не містить на собі слідів або відомостей, які можуть бути використані як доказ у кримінальній справі, яка розглядається судом, автомобіль не був об`єктом судових експертиз. Відповідно до обставин вчинення кримінального правопорушення автомобіль не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не є предметом кримінально протиправних дій та не був набутий кримінально протиправним шляхом. Відсутність зазначених ознак, які властиві для речових доказів, свідчить про втрату обґрунтованості необхідності в продовженні арешту на автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , що дають їй підстави як власнику ставити питання про скасування арешту на майно.

Одночасно від ОСОБА_8 надійшло клопотання про скасування арешту з автомобіля CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року у вигляді заборони його відчуження та розпорядження. Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова, серед іншого, накладено арешт на автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , у вигляді заборони його відчуження та розпорядження. 30 січня 2024 року на підставі акту прийому-передачі транспортного засобу ОСОБА_9 отримав старшого слідчого СУ ГУНП у Львівській області автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , де її одночасно було і попереджено про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації. Відповідно до технічного паспорта саме вона є власницею зазначеного автомобіля. З урахуванням досліджених судом матеріалів справи у власника автомобіля марки «CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , на даний час виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про скасування арешту з автомобіля марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , з наступних підстав. Відповідно до протоколу обшуку автомобіля марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , від 24 січня 2024 року, який було досліджено судом у судовому засіданні, автомобіль не містить на собі слідів або відомостей, які можуть бути використані як доказ у кримінальній справі, яка розглядається судом, автомобіль не був об`єктом судових експертиз. Відповідно до обставин вчинення кримінального правопорушення автомобіль не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не є предметом кримінально протиправних дій та не був набутий кримінально протиправним шляхом. Відсутність зазначених ознак, які властиві для речових доказів, свідчить про втрату обґрунтованості необхідності в продовженні арешту на автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , що дають їй підстави як власнику ставити питання про скасування арешту на майно.

Від потерпілого ОСОБА_10 надійшло клопотання про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, яке мотивоване тим, що він не може фізично прибути у судове засідання, оскільки його матір похилого віку потребує його постійного догляду.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки такий запобіжний захід необхідний для виконання завдання кримінального провадження та неможливістю запобігання ризикам шляхом застосування щодо ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, а також заперечив проти задоволення клопотань ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про скасування арешту на майно та просив задовольнити клопотання потерпілого про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при вирішенні питання про скасування арешту на майно просили його задовольнити, а у задоволенні клопотання потерпілого про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції просили відмовити.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Крім цього, обвинувачені нагороджені грамотами та подяками уповноважених організацій за корисну суспільну діяльність, а на утриманні ОСОБА_4 є малолітні діти, тому є необхідність змінити йому запобіжний захід. При вирішенні питання про скасування арешту на майно просив його задовольнити, а у задоволенні клопотання потерпілого про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції просив відмовити.

Заслухавши прокурора, обвинувачених, їхнього захисника, суд вважає, клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою підлягають до задоволення, а у задоволенні клопотань про скасування арешту на майно слід відмовити з наступних підстав.

На розгляді Трускавецького міського суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вважає належним чином вмотивованим, викладені в клопотанні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах провадження доказами та обставинами кримінального провадження, оскільки особи обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, у тому числі тяжкість покарання, яке може бути призначено за скоєне діяння, зокрема те, що за ч. 4 ст. 189 КК України може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 становить підвищену суспільну небезпеку, окрім того, у даному кримінальному провадженні є потерпілий, відтак, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою забезпечення свого не притягнення до передбаченої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину можуть незаконно впливати на потерпілого для того щоби він не надавав показання у кримінальному провадженні, шляхом вчинення неправомірних дій відносно останнього, його близьких та родичів, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, в разі їхнього перебування на волі, можуть вчиняти кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, та проти громадського порядку та моральності, а тому застосування щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними у кримінальному процесуальному законі конкретними підставами і метою запобіжного заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Строк тримання під вартою спливає о 17 год. 30 хв. 06 червня 2025 року.

До вказаної дати неможливо завершити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Аналізуючи викладені у клопотанні обставини, розглядаючи клопотання щодо продовження запобіжного заходу, суд враховує особи обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_4 вироком від 11.11.2013 року Ялтинського міського суду АР Крим визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі (звільнений 28.08.2020 року). Обвинувачений ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, а також те, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років, що з урахуванням тяжкості покарання дає підстави вважати про існування ризику переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушеннь. Окрім цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою забезпечення свого не притягнення до передбаченої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину можуть незаконно впливати на потерпілого та свідків для того щоби вони не надали показання у кримінальному провадженні, оскільки на даний час судом іде дослідження доказів по справі, допит потерпілого ще не здійснювався. Також існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , слід продовжити, оскільки обставини у справі з часу обрання обвинуваченим, запобіжного заходу - тримання під вартою не змінились, а ризики не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , більш м`якого запобіжного заходу, так як такі не можуть запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, прокурор довів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу. В даний час кримінальне провадження перебуває у провадженні суду та розглядається по суті.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у судовому засіданні не спростовують наведених доводів у клопотанні про продовження запобіжного заходу.

Також не заслуговують на увагу твердження захисника обвинувачених про застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки наведені в судовому засіданні захисником підстави не можуть підтвердити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

На підставі вищевикладеного суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотань захисника обвинувачених про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Суд погоджується з доводами прокурора про неможливість застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Відтак, суд прийшов до висновку, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених є достатніми для переконання, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшилися і виправдовують тримання обвинувачених під вартою і будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам, у зв`язку з чим доводи сторони захисту про можливість обрання менш суворого виду запобіжного заходу є необґрунтовані.

За приписами ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

А відтак враховуючи, підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, що викладені вище, а також те, що обвинувачені вчинили злочин з погрозою застосування насильства над потерпілим, суддя вважає недоцільним визначати обвинуваченим заставу.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року, серед іншого, накладено арешт на майно, що полягає у забороні відчуження та розпорядження, яке було вилучене 24 січня 2024 року в ході проведення обшуків у кримінальному провадженні, внесеному 26 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001234, а саме на: автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , та на автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 . Зазначеною ухвалою зобов`язано слідчих відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні, внесеному 26 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001234, майно вилучене 24 січня 2024 року в ході проведення обшуків у вказаному кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , передати на відповідальне зберігання власникам чи належним користувачам. Зі змісту ухвали вбачається, що підставою для накладення арешту стало те, що оскільки таке майно відповідає критеріям, наведеним у ст.98 КПК України, має ознаки зазначені у п.1 ч.2 ст.167 КПК України, а саме як засіб вчинення злочину та предмет, який зберіг на собі сліди правопорушення, тобто має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а тому, з метою збереження, підлягають арешту.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19 червня 2023 року ОСОБА_7 набула право власності на автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , належить ОСОБА_8 .

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином саме на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Дана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед судом їх переконливості.

Разом з тим, особа, яка подала клопотання жодним чином не обґрунтовує, що арешт майна було накладено необґрунтовано, а також, що потреба в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на даний час відпала, що свідчить про те, що клопотання про скасування арешту майна є необґрунтованими та передчасними. Суд наголошує на тому, що арешт на автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , накладено лише в частині відчуження та розпорядження, а не частині користування.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Слідчий суддя при вирішення питання про арешт майна, дійшов правильного висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність накладення арешту на майно, яке є предметомкримінального правопорушення та доказом у кримінальному провадженні, а не застосування арешту, могло призвести до його знищення, приховування, відчуження або настання інших наслідків, які перешкодили б кримінальному провадженню.

Суд зазначає, що враховуючи те, що автомобілі марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , та марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , використовувалися ОСОБА_4 , скасування арешту є передчасним. Окрім цього, у клопотанні заявницями не наведено обставин, які вказували б на те, що відпала потреба у застосуванні таких заходів як накладення арешту на автомобіль марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , чи на автомобіль CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 . Доказів, що арешт майна накладено необґрунтовано та/чи, що в застосовуванні арешту відпала потреба, як це встановлено ст. 174 КПК України, у клопотанні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не наведено, та під час його розгляду не здобуто, тому підстав для скасування арешту майна суд не вбачає, кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що також унеможливлює скасування вказаного заходу.

Оскільки вилучені транспортні засоби мають значення доказу у кримінальному провадженні, то вони можуть бути використаний як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а рішення на даний час не прийнято. Питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, що передбачено п. 9 ст. 100 КПК України, тому підстав вважати, що у застосуванні арешту відпала потреба не має, а отже клопотання до задоволення не підлягає.

Розглядаючи клопотання потерпілого ОСОБА_11 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Частина 2 ст. 336 КПК України передбачає, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання обґрунтованим та вважає доцільним здійснення дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції.

Керуючись ст. ст. 174, 177, 183, 197, ч. 3 ст. 331, 336, 372 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, починаючи з 15 год. 30 хв. 02 червня 2025 року до 15 год. 30 хв. 02 серпня 2025 року включно, без визначення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, починаючи з 15 год. 30 хв. 02 червня 2025 року до 15 год. 30 хв. 02 серпня 2025 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження та скерувати ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» (м. Львів, вул. Городоцька, 20) для виконання.

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту з автомобіля марки «БМВ 318І», державний номерний знак НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року, у вигляді заборони його відчуження та розпорядження ним, відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту з автомобіля марки CITROEN BERLINGO, державний номерний знак НОМЕР_3 , накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2024 року, у вигляді заборони його відчуження та розпорядження ним, відмовити.

Клопотання потепілого ОСОБА_10 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції - задовольнити.

Забезпечити участь потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні, що відбудеться 23 червня 2025 року о 13 год. 00 хв., у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, справа № 457/1178/24, провадження № 1-кп/457/22/25, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвала у частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1