Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1362/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/570/25
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/1362/25 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2025,

в с т а н о в и в :

Зазначеною ухвалою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням задовольнити його клопотання про заміну покарання або його невідбутої частини більш м`яким, відповідно до правового положення ст.82 КК України (із змінами, внесеними згідно Закону №2690-ІХ від 18.10.2022) в повному обсязі. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції та прокурор вдалися до своїх окремих об`єктивних підходів у питанні визначення ступеня виправлення засудженого, які не відповідають правовим положенням, що діють із 19.01.2023 у правовій формі із ст.82 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №2690-ІХ від 18.10.2022 року). Звертає увагу, що суд першої інстанції в ході дослідження доказів, які були надані адміністрації установи виконання покарань, в якій він відбуває покарання, дійшов протилежних висновків, що може свідчити про суб`єктивність суду стосовно особи засудженого, а також повне та всебічне дослідження доказів у справі, що мало наслідком ухвалення судом першої інстанції незаконного та необґрунтованого рішення у справі, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Наголошує, що згідно положень ч.7 ст.539 КПК України, визначальним для вирішення питання про заміну покарання більш м`яким є виключно тільки останній рік відбування покарання засудженим при розгляді справи судом першої інстанції, коли остаточно перевіряється особа засудженого, його дії та інші характеризуючи ознаки і, відповідно, оцінюється семирічний часовий проміжок при визначенні ступеня виправлення засудженого в ситуації, коли суд приймає рішення про пом`якшення покарання, що судом не враховано. Вважає, що судом помилково не вивчено та проаналізовано накладені на нього стягнення - чотири, два з яких під час попереднього ув`язнення. Звертає увагу, що всі порушення (стягнення), які були накладені на нього, були погашені у встановленому законом порядку, а відтак, він вважається таким, що не допускав порушень та не притягався до дисциплінарної відповідальності. Крім того, на стадії виконання вироку він, виконує усі вимоги законодавства України, а відтак можна дійти обґрунтованого висновку про визнання ним своєї провини, усвідомлення ним протиправного характеру вчиненого діяння, його негативного відношення до вчиненого діяння та усвідомлення недопустимості вчинення протиправних дій в майбутньому. Також, зазначає, що висновок суду про те, що він не працює є безпідставними, при цьому, слід врахувати і те, що стан його здоров`я не дозволяє йому виконувати, як тяжку працю, так і працю пов`язану з довготривалим стоянням на ногах, що не враховано судом. Звертає увагу, що в разі заміни покарання довічного позбавлення волі більш м`яким новий термін покарання буде складати період від 15 до 20 років, а враховуючи сьогоднішній вік який становить 58 роки, звільнитися з місць позбавлення волі він може не раніше 78-и років. Вважає, що суд першої інстанції не врахував особливості законодавства відносно ст.82 КК України, не застосував прийнятий МЮУ чіткий та прозорий механізм оцінки ступеня виправлення та залишив їх поза увагою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію засудженого та захисника в підтримку апеляційної скарги, доводи прокурора в її заперечення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вважає апеляційний суд, зазначених вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 - дотримано.

Так, як убачається з оскаржуваного рішення та підтверджено в суді апеляційної інстанції, вироком Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2005 ОСОБА_8 засуджений за ст.69, ч.2 ст.142, ч.3 ст.142, ч.3 ст.215-3, п.п.а, г, е, з, і ст.93, ч.2 ст. 17, п.п. а, г, е, з, і ст. 93 КК України 1960 року, ст.257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України 2001 року, ст. 70 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яка є його особистою власністю

Постановою Великої Палати Верховного суду від 17.04.2019 скасовано вирок Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2025 та ухвалу Верховного суду України від 19.10.2006 в частині засудження, зокрема, ОСОБА_8 за епізодами, що мали місце 24.05.2001 (розбійний напад на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та замах на умисне вбивство ОСОБА_9 ), 19.08.2001 (розбійний напад і умисне вбивство ОСОБА_11 та замах на умисне вбивство ОСОБА_12 ) та, зокрема, в цій частині направлено на новий розгляд.

Постановлено вважати ОСОБА_8 засудженим за ст.69, п.п. а, г, е, і, ст. 93, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 215-3 КК України 1960 р., ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України 2001 р., ст. 70 КК України 2001 р. до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.06.2017 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.10.2001 по 19.10.2006 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно з ч.5 ст.72 КК України.

Початок строку відбування покарання - 14.10.2001, фактично відбутий строк покарання 28 років 05 місяців 25 днів

Як вважає апеляційний суд, суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.82 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, відповідно до ч.ч.1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

В свою чергу, за змістом п.3 ч.3 ст.81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

При цьому, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

Як вбачається з характеристики наданої ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» (а.п.57-60), ОСОБА_8 вину в скоєному злочині визнає частково, призначене судом покарання вважає надто суворим.

За час перебування у Харківському СІЗО, допустив 2 порушення вимог режиму тримання, за що до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 рази. Заохочень не мав.

За час перебування в Дніпропетровському СІЗ0 допустив 1 порушення вимог режиму тримання, за що до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз. Заохочень не мав.

За час перебування в Донецькому СІЗО, порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Мав 1 заохочення.

За час перебування в Київському СІЗО порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

За час перебування в Городищенській виправній колонії (№ 96), допустив 7 порушень вимог режиму тримання, за що до дисциплінарної відповідальності притягувався 3 рази, в 4 випадках обмежились бесідою виховно-профілактичного характеру. Мав 1 заохочення.

За час перебування в Вільнянській установі виконання покарань (№ 11), порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Мав 5 заохочень.

Під час гримання в ДУ «Бахмутська УВП (№6)» порушень вимог режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Мав 1 заохочення.

За час тримання в ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має 1 заохочення 05.01.2023.

Востаннє засуджений притягувався до дисциплінарної відповідальності у 2015 році.

На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Підтримує відносини з дружиною, дочкою, матір`ю, братом, та іншими родичами, спілкується з рідними по телефону, через мережу Інтернет, отримує посилки. Зв`язки з рідними та близькими доброзичливі.

ОСОБА_8 в майстерні установи не працевлаштований, стверджує, що має бажання працювати. Засуджений активно бере участь в роботах з благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення установи продовольством. Приймав участь в проведенні ремонтних робіт в камері, в якій проживає.

Заходи індивідуальної програми засудженим виконані частково, йому рекомендовано продовжити планування заходів з корекції поведінки та покращення засвоєння здобутих навичок, взяти участь у занятті на тему "Критичні ситуації та способи їх подолання", взяти участь в індивідуальній бесіді з метою формування навиків подолання критичних ситуацій. Виявлена потреба у плануванні інших актуальних заходів для виконання вже поставлених завдань впливу на криміногенну потребу.

Ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінені щодо засудженого як середні.

За результатами проміжної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної 04.02.2025 з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, взятих під варту, має фактори ризику, що впливають на вчинення повторних правопорушень: мислення, емоції та поведінка низький, стосунки у суспільстві середній, ставлення до правопорушення - середній.

Комісією «Бердичівська виправна колонія (№70)» за результатами оцінювання ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 зроблено висновок, що засуджений не став на шлях виправлення (а.п.64).

В свою чергу, наданий засудженим індивідуальний план виправлення та ресоціалізації на період з 2024 по 2028 роки від 04.03.2025, оцінено судом першої інстанції, як поверхневий, без чітких термінів його виконання, а вказані в ньому заходи не є такими, що свідчать про переконливі перспективи виправлення та ресоціалізації останнього. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції (а.п.37-38).

Крім того, у відповідності до матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_8 відмовився проходити визначені наказом №294/5 Міністерства юстиції України від 19.01.2023 тестові методики, котрі передбачені для складання «Висновку, щодо визначення ступеня виправлення засуджених», та відмовився підписати «Повідомлення про відмову від участі у підготовці та складенні висновку щодо ступеня виправлення», що підтверджено актом від 18.03.2025 (а.п.56).

Аналізуючи дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_8 на теперішній час не довів досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що вищенаведене свідчить про не достатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання останнього про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк наразі є передчасною.

При цьому, з досліджених в судовому засіданні матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст.82 КК України і саме у порядку цієї статті судом першої інстанції було розглянуто клопотання засудженого. Апеляційні посилання засудженого (фактично формальні) на не вірне застосування судом ст.82 КК України, не підтверджено в суді апеляційної інстанції, є безпідставними. В свою чергу висновки суду базуються на відповідній юридичній оцінки всіх доказів, котрі містяться в матеріалах провадження, є переконливими, чіткими та не містять протиріч, на противагу апеляційним доводам засудженого.

В даному випадку, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_8 , в порядку ст.82 КК України, суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив наявність підстав для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, в тому числі на які посилається засуджений, а також поведінку останнього та ставлення його до праці в процесі відбування покарання, у тому числі й те, що останній допускав неодноразові порушення встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (погашені), має 9 заохочень, не працює, та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.82 КК України, а саме заміни ОСОБА_8 довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

При цьому, апеляційний суд враховує апеляційні доводи останнього про те, що всі стягнення покладені на ОСОБА_8 погашені в установленому законом порядку, останній перебуває у активному стані ресоціалізації, усвідомлює своє відновлення в соціальному статусі члена суспільства, прагне до повернення до самостійного загальноприйнятого соціально-нормального життя у суспільстві.

Разом з тим, такі апеляційні твердження, враховуючи вищевикладене, а також дані про особу засудженого в сукупності, не можуть слугувати підставою для задоволення клопотання засудженого. Визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_8 буде передчасним.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2025, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :