Номер провадження: 11-сс/813/877/25
Справа № 947/5431/25 1-кс/947/5221/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2025, якою в межах к/п №0001341 від 28.10.2024 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новомиколаївка Комінтернівського р-ну, Одеської обл., громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13.06.2025, з визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Одеській обл. ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13.06.2025, із залишенням без змін визначеного раніше розміру застави у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що слідчим надано достатньо матеріалів (доказів), які свідчать, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість з огляду на таке:

- слідчим суддею не обґрунтовані висновки щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у виді взяття під варту, водночас ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, адже він має тісні соціальні зв`язки, роботу, постійне місце проживання в м. Одесі, має сім`ю, дружину, неповнолітнього сина, батьків, братів та бабусю, за якою лише він має змогу доглядати;

- слідчий, звернувшись з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , жодних нових доказів існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не надав, в цій частині проігнорував висновки слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2025 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.03.2025;

- при визначенні розміру застави слідчий суддя недостатньо вмотивував необхідність визначення найвищої межі щодо тяжких злочинів у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, не врахував фактичний майновий стан підозрюваного ОСОБА_7 , що є порушенням п. 7 ч. 1 ст. 178 КПК України.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу та винести нову про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту або визначити розмір застави, як запобіжного заходу, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

Учасники кримінального провадження в судове засідання до апеляційного суду не з`явилися. При цьому, захисник ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, водночас прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , також, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Так, згідно із п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України на даному етапі є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що наявність вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим. ЄСПЛ у рішенні Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховування.

Санкція ч. 3 ст. 309 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 , раніше не судимому, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відповідно до положень ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні підозрюваний ОСОБА_7 з пред`явленою йому підозрою не погоджується, а тому ризик можливого його переховування від органу досудового розслідування та суду продовжує існувати, в тому числі ризик знищення, пошкодження або приховання речей, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження. При цьому, апеляційний суд зауважує, що наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваного не спростовує існування ризику переховування, а стороною захисту не було належним чином доведено, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу вперше, перестали існувати.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у справах «Штепа проти України», «Войкін проти України», « ОСОБА_10 проти України» повторне зазначення в ухвалі тих самих ризиків із обґрунтуванням продовження їх існування не становить порушення права та свобод на особисту недоторканість.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відтак, враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на теперішній час поведінка підозрюваного ОСОБА_7 вимагає виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в той же час не є для підозрюваного безальтернативним.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Слід зазначити і про те, що жоден із визначених КПК запобіжних заходів не покаранням. Такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини у кримінальному провадженні.

В даному випадку суд 1-ої інстанції вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави у відповідності до приписів п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України врахував специфіку та суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який вчинений у найбільш несприятливий для держави час, а також особу підозрюваного та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо встановлення застави у відповідному розмірі в межах визначених законом, тому істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для скасування або зміни оскаржуваної ухвали апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що підозрюваному ОСОБА_7 на даному етапі розгляду провадження необхідно продовжити строк тримання під вартою із визначенням розміру застави, який зможе запобігти встановленим судом ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13.06.2025, із залишенням без змін раніше визначеного розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4