Справа №: 486/838/25 Провадження № 1-кп/486/187/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000097 від 24.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бузьке Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, особи з інвалідністю 3 групи, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000097 від 24.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

15.05.2025 до суду від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, мотивоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілого та свідків, які існували при застосуванні запобіжного заходу. Також у клопотанні зазначено, що підозра обгрунтована, існування ризиків обумовлене тяжкістю покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, вік та стан здоров`я ОСОБА_3 надають змогу безперешкодно обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

21.05.2025 від захисника обвинуваченого надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, мотивоване тим, що ризики втечі та впливу на свідків є мінімальними, у обвинуваченого відсутні вагомі важелі впливу на свідків та можливість забезпечити себе матеріально в умовах переховування, тому домашній арешт є достатнім запобіжним заходом для їх реалізації. Просив врахувати, що обвинувачений має власне житло, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні трьох дітей.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, заперечував проти клопотання захисника, мотивуючи тим, що свідки та потерпілий ще не допитані судом, а вплинути на них можна і за допомогою засобів електронного зв`язку. Зазначив, що обвинувачений не має коштів на утримання себе та дітей, офіційно не працевлаштований, на попередньому засіданні під час обрання йому запобіжного заходу не визнавав вину, тому може впливати на потерпілого та свідків.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, вважаючи тримання під вартою надмірним, клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт підтримав, просив врахувати, що обвинувачений має житло у спільній власності з матір`ю-пенсіонеркою, є інвалідом 3 групи, страждає від головних болей та потребує періодичного лікування, в умовах слідчого ізолятора такі засоби лікування відсутні. Зазначив, що ОСОБА_3 проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_8 , утримує трьох дітей, є батьком двох із них, тоді як батько малолітнього ОСОБА_8 помер. Також зазначив, що обвинувачений отримує пенсію по інвалідності, позитивно характеризується за місцем проживання та за попереднім місцем роботи.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання та доводи захисника, заперечив проти зауваження прокурора про невизнання вини, зазначив, що це було під час першого обрання запобіжного заходу. На даний час вину повністю визнає.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що претензій до обвинуваченого не має.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши надані докази в межах заявлених клопотань, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.03.2025 стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.05.2025 включно без визначення застави.

При вирішенні клопотань сторін про запобіжний захід суд враховує, що згідно зі ст.331 КПК України: під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Сторони процесу доказів про необгрунтованість підозри чи обвинувачення, про які повідомлено ОСОБА_3 суду не надали, а до постановлення вироку суд не має права оцінювати пред`явлене йому обвинувачення.

Завершити розгляд провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не можливо з причин, що від суду не залежать.

Щодо ризиків, про які зазначив прокурор, суд вважає доведеним ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Суд враховує, що ризик впливу на потерпілого та свідків в даному випадку має важливе значення і він не відпав. Проте, суд враховує надані у підготовчому засідання пояснення потерпілого та вважає, що прокурором в ході розгляду клопотання не доведено того, що встановленим судом ризикам не можливо запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів. Фактично обгрунтування клопотання прокурором зведено до тяжкості покарання.

Обвинувачений утримується під вартою в очікуванні судового рішення, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість, гарантоване ст.12 КПК України, тоді як згідно Рішенням ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» (від 12.03.2009 року) по закінченні певного часу тяжкість злочину не може достатньою причиною для виправдання тривалого ув`язнення і судові органи повинні надати більше підстав, які повинні бути чітко вказані й обґрунтовані в їх рішеннях.

Суд вважає, що із спливом певного проміжку часу, ризики, які слугували підставою для утримання ОСОБА_3 під вартою, вже не виправдовують застосування до нього на стадії судового розгляду самого суворого запобіжного заходу із переліку, який визначено в ст.176 КПК України, а обставини, викладені захисником, дозволяють змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Так ст.181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Також цілодобовий домашній арешт є досить суворим запобіжним заходом, який фактично прирівнюється до тримання під вартою, оскільки ч.7 ст.72 КК України визначає, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Окрім того, суд враховує, що згідно із рішенням ЄСПЛ від 4 липня 2019 року у справі «Корбан проти України», а саме п.138, домашній арешт вважається з огляду на його рівень та суворість позбавленням волі у розумінні цього положення.

Суд вважає, що із урахуванням позиції потерпілого, наявності у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик з місця роботи та місця проживання, досліджених в засіданні, інвалідності, наявності доходу у вигляді пенсії, запобігти ризикам, що встановлені судом, можна шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Керуючись статтями 176-178,182,183,193-194,196-197,309,331,372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів до 20 липня 2025 року включно за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_3 залишати місце свого проживання цілодобово, окрім виклику до суду, та зобов`язати прибувати за кожною вимогою до суду, а також утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками за даним кримінальним провадженням.

Копію ухвали для виконання направити до відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївської області.

На підставі ч.3 ст.202 КПК України звільнити ОСОБА_3 з-під варти.

Відкласти підготовче засідання на 15-30 годину 11.06.2025 року.

Ухвала суду не може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду відповідно до ч.5 ст.331 та ч.5 ст.394 КПК України та підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1