ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1673/25 Справа № 195/68/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 від 24.11.2024 року,за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, в цілому не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність своєї вини, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Зазначає, що судом не надано належної оцінки даним про його особу, а саме тому, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні неповнолітню дитину, характеризується за місцем служби позитивно, а також бажає продовжити службу в ЗСУ.

При цьому у вчиненому він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а тому вважає, що сукупність вказаних обставин доводить можливість його виправлення за умови призначення покарання у виді штрафу, на підставі ст. 69 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 58 КК України замінено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік, з відрахуванням 10% із суми його грошового забезпечення в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішені питання про процесуальні витрати та долю речових доказів згідно із вимогами ст. 100 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, 24 листопада 2024 року приблизно о 14 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю 0,98 ‰), керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 520» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в світлий час доби здійснював рух по вул. Ярослава Мудрого в смт. Томаківка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, де наближаючись до території АЗС «Укрнафта» по вул. Ярослава Мудрого №39 в смт. Томаківка Нікопольського району Дніпропетровської області, в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10. 2001, будучи неуважним до дорожньої обстановки, її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи будь-яких перешкод технічного характеру, втративши пильність, не звернув увагу, не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого автомобіля, внаслідок чого приблизно о 14 годині 20 хвилин 24 листопада 2024 року навпроти в`їзду на територію АЗС «Укрнафта» допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля «BMW 520» реєстраційний номер НОМЕР_1 з лівою бічною частиною мопеду марки «Honda» моделі «Lead» з номером шасі НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, де зазначено:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п.12.9. (б) Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»

Саме порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водієві ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді - закритої тупої травми грудної клітини, а саме перелому 9 ребра ліворуч, також садна перенісся, які, відповідно до висновку експерта №451-Е відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень що зумовило тривалий розлад здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , та захисник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, на відеоконференцзв`язок не вийшли, про причини неявки не повідомили, питання про відкладення судового розгляду не порушили, у зв`язку із чим колегія суддів, зважаючи на положення ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КК України, вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за встановлених судом обставин, та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Аналізуючи апеляційні доводи, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України та призначення цьому обвинуваченому менш суворого основного покарання у виді штрафу, колегія суддів не може із ними погодитись.

Так, згідно із ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування положень ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання без реального його відбування. При цьому обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать про те, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Як вбачається з вироку, судом було обґрунтовано та з наведенням відповідного мотивування встановлено наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, якими було визнане його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди.

Також було враховано, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні неповнолітню дитину, служить у ЗСУ та за місцем служби характеризується виключно позитивно.

Належним чином врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за вчинений злочин на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією статті ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, та в порядку ст. 58 КК України замінив ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік, з відрахуванням 10% із суми його грошового забезпечення в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є законним та справедливим за видом та розміром, натомість підстав для його пом`якшення із застосуванням положень ст. 69 КК України не вбачається.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вчинене апелянтом кримінальне правопорушення, попри його неумисний характер, було вчинене під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що саме по собі є грубим та небезпечним порушенням вимог ПДР. Також воно потягло наслідки у виді заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження особі похилого віку, що було визнане обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого.

Відтак колегія суддів, погоджуючись із висновками суду суду першої інстанції, не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Апеляційними доводами такі висновки не спростовуються, оскільки апеляційна скарга не містить нових істотних для справи відомостей, які не були враховані судом першої інстанції, а її обгрунтування полягає у переоцінці тих відомостей, які були відомі суду першої інстанції, дістали належну оцінку та, на переконання колегії суддів, були достатньою мірою враховані при призначенні ОСОБА_7 мінімального за розміром основного покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, та заміні його в порядку ст. 58 КК України менш суворим покаранням у виді службового обмеження для військовослужбовців.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4