Справа № 734/4826/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/507/25
Категорія - ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 9 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 , за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Козелець, Чернігівського району, Чернігівської області, з загальною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 7 951 грн. 44 коп. процесуальних витрат.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокатом ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та закрити провадження в цій частині за відсутності складу кримінального правопорушення та змінити вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що у кримінальному провадженні не доведено належними та допустимими доказами вину обвинуваченого у формі умислу на вбивство, мотив і мету вбивства, оскільки сам ОСОБА_8 пояснив, що можливо був умисел на знищення автомобіля, стверджував, що пляшки із запальною сумішшю кидав по автомобілю потерпілого для того, що його зупинити та поговорити з ОСОБА_9 про їх стосунки з ОСОБА_10 . Обвинувачений розумів, що у пляшках легкозаймиста суміш, що від її загоряння може загорітися автомобіль, у якому перебував потерпілий, що останній теж може загорітися, однак вважав, що потерпілий зміг би вибратися з автомобіля. Захисник вказує, що в обвинувальному акті не зазначено мотивів вчинення ОСОБА_8 протиправних дій, але судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку вказано, що судом встановлено, що обвинувачений діяв з особистих неприязних відносин до потерпілого, викликаних ревнощами, що виключає хуліганський мотив при скоєнні даних кримінальних правопорушень.

Апелянт стверджує, що умисел обвинуваченого був неконкретизований, оскільки він кидав пляшки з запалювальною сумішшю нецілеспрямовано, а лише в напрямку руху автомобіля потерпілого, який знаходився на достатньо великій відстані, також ОСОБА_8 продовжував кидати запалювальну суміш і в напрямку працівників поліції і від його дій нікому не була заподіяна шкода.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 23 години 20 хвилин 08 серпня 2024 року, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 шляхом підпалу автомобіля «Mersedes Vito» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому перебував потерпілий, що належить останньому, взявши з собою не менше трьох пляшок з легкозаймистою сумішшю, вирушив велосипедом до ділянки автодороги Т 2535 сполученням «Козелець - Остер - Карпилівка - Сорокашичі», що розташована на виїзді з смт. Козелець, де, дочекавшись проїзду потерпілого ОСОБА_9 на вказаному автомобілі, переслідуючи мету заподіяння смерті потерпілому шляхом підпалу автомобіля, у якому перебував ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, запалив - дві пляшки із легкозаймистою речовиною та здійснив кидання у бік автомобіля потерпілого, однак не влучив у транспортний засіб, оскільки потерпілий почав рух автомобілем у зворотньому напрямку, а пляшки з легкозаймистою сумішшю впали поруч з автомобілем та загорілись.

В той же час, не досягнувши бажаних результатів, у вигляді умисного вбивства ОСОБА_9 шляхом підпалу автомобіля, у якому знаходився потерпілий, побачивши, що останній почав рух у зворотному напрямку в бік м. Остер, таким чином покидаючи місце події, ОСОБА_8 , з метою доведення кримінального правопорушення до кінця, сів на велосипед та почав переслідувати автомобіль під керуванням ОСОБА_9 , та через деякий час, наздогнавши потерпілого, переслідуючи мету заподіяння смерті потерпілому шляхом підпалу автомобіля, де останній перебував, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підпалив пляшку із легкозаймистою речовиною та кинув її у бік автомобіля, у якому знаходився потерпілий, однак не влучив у транспортний засіб, оскільки потерпілий почав рух автомобілем у зворотньому напрямку, а пляшка з легкозаймистою сумішшю впала неподалік автомобіля та загорілась. Своїми діями ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на умисне вбивство та закінчений замах умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії які вважав за необхідне, однак не довів злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, так як потерпілий зміг уникнути потрапляння легкозаймистої суміші на автомобіль та зміг залишити місце події.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо непричетності відсутності умислу у обвинуваченого на спричинення смерті потерпілого. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково, не заперечував, що раніше у нього був інцидент з потерпілим. Пояснив, що після того, як ОСОБА_10 повідомила, що пересіла з автомобіля таксі до автомобіль до ОСОБА_9 , і останній підвезе її додому, він взяв пляшки "Коктейлі Молотова» із запалювальною сумішшю всередині, які в нього зберігалися в гаражі, оскільки хотів таким чином зупинити автомобіль потерпілого. Чекаючи потерпілого на дорозі до м. Остер, він присвічував ліхтариком та освітлював автомобілі, що проїжджали. Коли побачив автомобіль потерпілого, запалив та кинув в бік автомобіля пляшку із запальною сумішшю, вона впала на відстані близько 20-30 метрів від автомобіля. ОСОБА_9 його побачив, зупинився та почав рухатись заднім ходом. Він запалив та кинув ще одну пляшку із запальною сумішшю, яка впала трохи ближче до автомобіля. Потім обвинувачений поїхав велосипедом в бік м. Остер за автомобілем потерпілого, а коли той повернувся, він кинув у нього ще одну пляшку з легкозаймистою сумішшю. Четверту пляшку з легкозаймистою сумішшю він кинув у бік узбіччя, коли там уже був поліцейський автомобіль;

- потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що коли він автомобілем повертався до смт. Козелець, його освітив ліхтар і він упізнав обвинуваченого. Останній запалював пляшки та кидав по його автомобілю. Він почав здавати назад, а ОСОБА_8 біг за ним та кидав по автомобілю «коктейлі Молотова», потім повернувся. Розвернувшись, він поїхав в напрямку м. Остер, дорогою викликав поліцію. У дзеркало він побачив, що їде велосипедист та світить ліхтариком. Він побачив, що під`їжджає поліція. Обвинувачений запалював та кидав якість клубочки, наче з тканини, вони загорались та падали, далеко вони не летіли;

- свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що про інцидент, що стався між обвинуваченим та потерпілим, вона знає зі слів ОСОБА_9 . Зранку близько 9.00 чи 10.00 год. телефонував ОСОБА_8 та попросив, щоб вона його речі віддала матері;

- свідка ОСОБА_11 , згідно пояснень якого, 8 серпня 2024 року він повіз пасажирку до м. Остер. Ця дівчина торгує кавунами біля 49 будинку в смт. Козелець. Дівчину він висадив на мосту по дорозі на Остер, вона сказала зупинити «тут» . На тому місці стояв мікроавтобус чорного кольору;

- свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що у той день здійснював патрулювання на автомобілі. За викликом вони прибули на ділянку дороги між смт. Козельцем і м. Остром. Він побачив автомобіль, біля нього неподалік стояв чоловік, у руках у нього горіло полум`я, також щось горіло на проїжджій частині. Коли під`їхали, то побачили, що чоловік почав іти на них, вони почали рух заднім ходом, тоді чоловік почав бігти на них. Коли патрульний автомобіль від`їхав, обвинувачений кинув у них тим, що горіло у нього в руках, кинув пластикову пляшку на проїжджу частину, полум`я розійшлось на півтори метри навколо;

- свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що рухались на виклик, автомобіль не обладнаний проблисковими маячками, позаду них рухався поліцейський автомобіль з проблисковими маячками, потерпілий підсвічував їх автомобілі фарами свого автомобіля, видно було, що це поліція. Метрів за 50 вони побачили автомобіль чорного кольору, а біля нього двох чоловіків. Один з них підходив, щось підпалював, кидав у бік поліції. У поліетиленовій пляшці у обвинуваченого була запалювальна суміш, поряд на асфальті горіло полум`я. Обвинувачений запалював тканину і кидав у бік потерпілого палаючу тканину, потім збіг з дороги та побіг у поле, затримати його не вдалось. Потерпілий їм пояснив, що обвинувачений йому наочно знайомий, погрожував йому, незадовго до цього між ними була сварка;

- свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які надали аналогічні пояснення, згідно яких події відбувались на дорозі в напрямку м. Остра. Приблизно за 500 метрів вони побачили спалах вогню на асфальті, розлилась і загорілась рідина. Попереду поліцейський автомобіль здійснював рух заднім ходом, чоловік ішов на них, у руках у нього щось горіло;

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 09 серпня 2024 року, у ході якого оглянута ділянка автодороги Т 2535 сполученням «Козелець - Остер - Карпилівка - Сорокашичі», в ході огляду ділянки виявлено, зокрема, сліди темного кольору на поверхні асфальтового покриття із специфічним запахом бензину; уламки скла; розплавлені пластикові пляшки. У ході огляду вилучено: обгорілий скляний фрагмент пляшки обмотаний мотузкою, зріз з грунту, змиви зі слідів, уламки скла, обгорілий залишок від пластикової ручки, розплавлені пластикові рештки, ніж металевий розкладний сірого кольору, саморобну сокиру з дерев`яним руків`ям, велосипед золотистого кольору з написом на рамі «Gazelle»;

- висновку судової експертиз матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/125-24/10322-ФХД від 12 вересня 2024 року, згідно якої на наданих на дослідження фрагментах скла виявлено сліди залишкових нафтопродуктів (бітум, гудрон та інші);

- висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/125-24/10321-ФХД від 12 вересня 2024 року, згідно якої в наданому на дослідження грунті виявлено сліди нафтопродуктів (бітум, гудрон та інші);

- протоколі огляду від 15 серпня 2024 року, у ході якого оглянуто мобільний телефон іPhone 6s, в корпусі рожевого кольору, що належить ОСОБА_10 . При огляді телефонної книги було встановлено, що в ній є контакт « ОСОБА_16 », який має телефон з номером НОМЕР_2 , також встановлено контакт, який підписано як « ОСОБА_17 », який має телефон НОМЕР_3 . При огляді додатку «Telegram» було встановлено, що в додатку мається бесіда з « ОСОБА_18 », у месенджері «Вайбер» виявлено смс повідомлення від « ОСОБА_19 », який написав «ты где», «ты можешь ответить ?»;

- протоколі обшуку від 09 серпня 2024 року, у ході якого в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_20 , виявлено та вилучено шматок бинта, просякнутого речовиною бурого кольору схожою на кров та куртку чорного кольору, що має етикетку з написом JETON 2000;

- протоколі огляду аудіо-, відеоносія інформації від 09 серпня 2024 року, у ході якого оглянуто 1 компакт-диск DVD-R media на якому містяться відеозаписи з нагрудного відеореєстратора (боді-камери) працівників СРПП ОСОБА_13 та ОСОБА_12 за 08 серпня 2024 року за фактом виїзду за ЄО 5295 від 08 серпня 2024 року та відеозаписів з відеореєстратора зі сліжбового автомобіля;

- протоколі слідчого експеримента від 09 серпня 2024 року, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого останній розповів та продемонстрував на місці перебіг подій щодо здійсненого на нього замаху;

- висновку судово психіатричної експертизи № 412 від 26 вересня 2024 року відповідно до якого у ОСОБА_8 клінічних ознак психічних і поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин (включаючи алкоголь і наркотичні засоби) із синдромом залежності не виявлено, тому відповідне лікування йому не показано. ОСОБА_8 на даний час, а також на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому примусові заходи медичного характеру йому не показані.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , так і те, що зазначені злочини вчинено саме обвинуваченим.

Щодо тверджень сторони захисту про відсутність у ОСОБА_8 умислу на умисне вбивство потерпілого та умисне знищення майна потерпілого шляхом підпалу його автомобіля і останній кидав пляшки із запалювальною сумішшю щоб за їх допомогою зупинити автомобіль потерпілого для розмови, то колегія суддів не може визнати їх такими, що заслуговують на увагу. Дане питання було предметом ретельної перевірки судом першої інстанції, який на підставі детального аналізу норм чинного законодавства, показань свідків та сукупності досліджених доказів прийшов до вірного та обґрунтованого висновку про доведеність на наявність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованих кримінальних правопорушень.

При цьому судом першої інстанції було достеменно встановлено, що обвинувачений при скоєнні кримінальних правопорушень діяв з особистих неприязних відносин по відношенню до потерпілого, а саме, через ревнощі його до ОСОБА_10 та прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 свій намір, спрямований на умисне знищення майна потерпілого ОСОБА_9 та умисне вбивство потерпілого реалізував саме шляхом підпалу автомобіля, у якому перебував потерпілий, однак не довів свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі враховуючи наступні обставини.

ОСОБА_8 запалював та кидав по автомобілю, у якому завідомо для нього перебував потерпілий, спочатку дві пляшки із запалювальною сумішшю, через деякий час, не досягши результату, кинув ще одну палаючу пляшку із запалювальною сумішшю по автомобілю потерпілого, при цьому обвинувачений добре усвідомлював, що запалена запалювальна суміш може розтіктись по автомобілю, у якому знаходиться ОСОБА_9 та спричинити загоряння як автомобіля, так і потерпілого в автомобілі, що може спричинити смерть останнього. Слід відмітити, що кидання пляшки із запалювальною сумішшю в навздогін автомобіля який віддаляється, жодним чином не може слугувати меті його зупинки для розмови з водієм, на чому наполягає обвинувачений. Обрані обвинуваченим ОСОБА_8 спосіб та засоби скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень свідчать, що він добре усвідомлював суспільно - небезпечний характер свого діяння, наслідки своїх дій, розумів небезпечність стихії вогню, але бажав настання саме таких наслідків (смерті потерпілого), неодноразово повторюючи свої дії, кинувши в бік потерпілого три палаючі пляшки із запалювальною сумішшю. Свій злочинний умисел обвинувачений не довів до кінця, оскільки потерпілий вчасно зупинив автомобіль та змінив напрямок руху, внаслідок чого пляшки з запалювальною сумішшю не попали по автомобілю.

Також, згідно переглянутого в ході апеляційного розгляду запису з реєстраторів працівників поліції, вбачається, що обвинувачений кидав і в їхній бік пляшку із запальною сумішшю, а не просто на узбіччя, однак не попав по працівникам правоохоронного органу, які перебували в службовому автомобілі лише через дії останніх, щодо здійснення зворотної зміни напрямку руху, що теж свідчить про умисність його дій.

Наведені обставини в сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18).

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності.

Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом» (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Враховуючи встановлені під час судового провадження обставини, дослідивши вищенаведені докази у їх сукупності, і провівши їх детальний аналіз, перевіривши доводи сторони обвинувачення та захисту, показань обвинуваченого, свідків, надавши сторонам кримінального провадження усі процесуальні можливості надання доказів, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність у повному обсязі поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннь, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 , виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, його вік, стан здоров`я, відношення до наслідків. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкціями інкримінованих статей та остаточного покарання за правилами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а для засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4