Справа № 454/3997/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/321/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24.03.2025 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цією ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та закрито кримінальне провадження.

В мотивах постановленої ухвали суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду справи минуло 2 роки з моменту вчинення, інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, а тому відповідно до ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності минув.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 , є триваючим кримінальним правопорушенням. Днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності є день його фактичного припинення або переривання. Зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у безпідставному перерахуванні 08.02.2023 року та 09.02.2023 року з банківського рахунку ПрАТ «Шахта «Надія» на рахунок ДП «Волиньвугілля» коштів на суму 1900000 грн, замість спрямування цих коштів першочергово на погашення наявної у ПрАТ «Шахта «Надія» заборгованості з виплати заробітної плати за вересень-грудень 2020 року. Обвинувачений був керівником ПрАТ «Шахта «Надія» до 15.07.2024 року, тобто до цього часу безперервно перебував у злочинному стані. Відтак, вважає, що на момент розгляду справи строки давності не минули, а тому підстав для закриття кримінального провадження немає.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 24.03.2025 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та закрито кримінальне провадження.

В мотивах постановленої ухвали суд першої інстанції зазначив, що на момент розгляду справи минуло 2 роки з моменту вчинення, інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, а тому відповідно до ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності минув.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Доводи прокурора у апеляційній скарзі про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175 КК України, є триваючим, а тому перебіг строків давності починається із часу його припинення колегія суддів вважає безпідставними.

Так, особливими ознаками триваючих кримінальних правопорушень є тривалість, яка полягає у тому, що кримінальне правопорушення може вчинятися протягом достатньо великого проміжку часу, та безперервність, яка характеризується відсутністю розривів, проміжків у вчиненні триваючого кримінального правопорушення.

У поняття час вчинення триваючого кримінального правопорушення має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого кримінального правопорушення.

Отже, триваюче кримінальне правопорушення це кримінальне правопорушення, яке може безперервно вчинятися на стадії закінченого його складу протягом певного (достатньо великого) проміжку часу.

За загальним правилом початком кримінального правопорушення, у тому числі триваючого, є початок виконання об`єктивної сторони його складу.

Момент, з якого кримінальне правопорушення вважається закінченим, і момент фактичного припинення протиправних дій при триваючих кримінальних правопорушень не співпадають.

Закінчення триваючого кримінального правопорушення це такий етап у вчиненні суспільно небезпечного діяння, починаючи з якого воно містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею (частиною статті) Особливої частини КК.

Триваюче кримінальне правопорушення більше не вчиняється, коли воно припинено та перервано.

Припинення це завершення триваючого злочинного діяння за волею винного, а переривання з причин, що не залежали від його волі. Водночас, оскільки тривалість даних кримінальних правопорушень обумовлена в першу чергу тривалістю діяння, яке містить усі ознаки складу закінченого кримінального правопорушення, то припинення і переривання триваючих кримінальних правопорушень це, в основному, форми завершення закінчених діянь.

Враховуючи зазначене, днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

У теорії кримінального права триваючі кримінальні правопорушення поділяються на наступні види: 1) злочини, що полягають у здійсненні контролю над кимось (чимось), тобто у можливості визначати (та змінювати) протягом усього часу вчинення злочину становище людини чи предмета. Злочини цієї групи можна поділити на підвиди: - злочини, що полягають у позбавленні людини волі: статті 146, 147 (у формі тримання особи як заручника), 149 (у формі переховування людини), 151, 349 (у формі тримання як заручника), 371 (крім завідомо незаконного приводу), ч. 1 ст. 444 (у формі викрадення та позбавлення волі осіб, які мають міжнародний захист) КК України; - злочини, що полягають у зберіганні визначених КК України предметів: ч. 1 ст. 158, статті 182, 198, 199, 200, 203-1 , ч. 1 ст. 204, ст. 258-2 , ч. 1 ст. 263, статті 265, 300, 301, ч. 1 - ч. 3 ст. 307, ч. 1 - ч. 3 ст. 309, ч. 1 - ч. 3 ст. 311, ч. 1 - ч . 4 ст. 321, ч. 1 - ч . 3 ст. 321-1 , ст. 440 КК України; - інші злочини, під час вчинення яких винний здійснює контроль над певним предметом: злочинні діяння, передбачені статтями 179 (у формі незаконного утримування), 310 (у формі вирощування), 320 (у формі вирощування), 388 (у формі приховування) КК України; 2) злочини, що полягають у керівництві злочинними об`єднаннями та в участі у таких об`єднаннях: ст. 181 (у формі керівництва групою), ч. 1 ст. 255 (у формі керівництва злочинною організацією або участі у ній), ст. 257 (у формі участі в озброєній банді), ч. 1 ст. 258-3 (у формі керівництва терористичною групою чи терористичною організацією або участі у ній), ч. 1 і ч. 2 ст. 260 (у формі участі в діяльності), ч. 3 ст. 260 (у формі керівництва) КК України; 3) злочини, що полягають у невиконанні обов`язку, який має тривалий характер (у тому числі злочини, що полягають у самовільній відсутності особи в місці, у якому вона зобов`язана перебувати): ст. 337, ч. 1 ст. 390 (у формі самовільного залишення), ч. 2 і ч. 3 ст. 390, статті 393, 394, 395, 407 (для другої форми за ч. 2 - самовільне залишення військової частини або місця служби..., а також нез`явлення вчасно на службу... тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинене повторно протягом року, - триваючим є не злочин у цілому, а кожна з двох його складових «частин»), 408, ч. 1 ст. 409 та ч. 3 ст. 409 (у формі ухилення) КК України.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, виражається в бездіяльності, тобто у безпідставній невиплаті громадянам заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат більше ніж за один місяць.

Під невиплатою заробітної плати, стипендії чи пенсії слід розуміти неповну або несвоєчасну виплату громадянам зазначених видів виплат. Невиплата як ознака даного злочину має місце там, де вона є безпідставною та триває більше ніж один місяць.

Заробітна плата - це винагорода у грошовому вираженні, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган сплачує працівникові за виконану ним роботу згідно з існуючими нормами праці.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Тому безпідставна невиплата заробітної плати, стипендії, пенсії чи інших установлених законом виплат громадянам вважається злочином.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує конституційне право працівника на своєчасне отримання заробітної плати і право на соціальний захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Злочин вважається закінченим, якщо після закінчення строків, вказаних у законі, заробітна плата не була виплачена громадянам, і невиплата становить більше ніж за один місяць.

Подальша бездіяльність не подовжує один і той самий злочин, а може створювати підстави для нової кримінально-правової кваліфікації (наприклад, повторності або множинності).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 175 КК України, є простим одиничним злочином, який є закінченим з моменту невиплати заробітної плати більш як за один місяць, а з огляду на те, що законом передбачена виплата заробітної плати кожного місяця, наступні дії щодо такої невиплати можуть бути підставою для нової кримінально-правової кваліфікації, а тому припинення чи переривання зазначеної злочинної діяльності значення для обчислення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності не мають.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 24.03.2025 року колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24.03.2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4