КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/590/25> Головуючий у суді І-ї інстанції - ОСОБА_1
Справа № 393/695/24> Доповідач в колегії апеляційного суду - ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому апеляційному провадженні, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2025, якою у межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 121 КК України, останньому продовжено тримання під вартою на строк 60 днів до 11.10.2025, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Новгородківського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0000408 від 24.07.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого) /ЄУН 393/695/24/.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, при наступних обставинах, як їх викладено у матеріалах клопотання: ОСОБА_6 , який набув статусу військовослужбовця з 07.06.2019, перебував 22.07.2024 у домоволодінні АДРЕСА_1 , де разом із ОСОБА_7 вживали алкогольні напої; під час виниклої на ґрунті неприязних відносин сварки та штовханини, у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ; реалізуючи виниклий умисел, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 не менш як 14 ударів в область голови та тулубу потерпілого, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді численних синців обличчя та голови, рани лобної ділянки, субарахноїдального, субдурального крововиливу, внутрішньочерепної травми, переломів ребер по лопаточній лінії справа, синців грудної клітини, передпліччя, лівої ключиці, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_6 залишив ОСОБА_7 у будинку, а останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Прокурором у кримінальному провадженні суду заявлене клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили існування і не зменшились.

Суд першої інстанції, розглянувши дане клопотання прокурора, постановив задовольнити його і продовжив стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави.

Умотивовуючи постановлене судове рішення, суд першої інстанції вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачення пред`явлене у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, встановлено також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги умотивовує тим, що судом першої інстанції не достатньо взято до уваги, що заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені, відсутні докази, що ОСОБА_6 намагатиметься переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.

Фактично, продовження тримання під вартою ОСОБА_6 обумовлене тяжкістю кримінального правопорушення та суворістю можливого покарання.

Судом не розглянуте питання застосування альтернативних запобіжних заходів.

В судове засідання апеляційного суду не з`явились учасники судового провадження, будучи повідомленими про дату і час апеляційного розгляду належним чином.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який тримається під вартою у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» не надіслав заяв або клопотань до суду апеляційної інстанції, де б висловив бажання про його участь в судовому засіданні; адвокатка ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого, направила до суду клопотання, де просила апеляційний розгляд проводити за її відсутності, підтримавши подану апеляційну скаргу. Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 скерував клопотання про проведення апеляційного розгляду у порядку ст. 406 КПК України, висловивши свою думку про відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Згідно із ч. 1 ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності учасників судового провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як встановлено, судом першої інстанції провадиться судове слідство у межах кримінального провадження, у якому ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, при обставинах, які стисло викладені вище у тексті ухвали.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, яке посягає на найвищі цінності життя та здоров`я людини, і яке карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Внаслідок кримінально караної дії, як слідує з наданих матеріалів, настали невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілого.

У межах даного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 25.07.2024.

Таким чином, загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не є довготривалим та таким, що перебуває за межами розумного.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини, встановлені наданими матеріалами.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, посередньо характеризований по місцю проживання, безробітний, сталого джерела доходу для існування не має, не одружений і без утриманців.

Отже, ОСОБА_6 , фактично, не має міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_6 з 07.08.2019 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , набув статусу військовослужбовця, однак з 30.12.2019 відповідно до наказу командира військової частини № 344 вважається таким, що самовільно залишив військову частину; виплату грошового забезпечення зупинено, а з 01.07.2020 відповідним наказом командира НОМЕР_2 окремої ДШБ ОСОБА_6 призупинено військову службу.

Не можна залишити поза увагою, що ОСОБА_6 судимий, вироком місцевого суду від 10.06.2024, засуджений за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України, проте вже 23.07.2024 йому інкримінується вчинення нового умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того, на розгляді Долинського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 11.08.2020 за № 0000168 за обвинуваченням ОСОБА_6 та іншої особи, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, суворість можливого покарання і враховуючи відсутність усталених й міцних соціальних зв`язків, обвинувачений ОСОБА_6 може чинити спроби переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за інкриміноване вчинення тяжкого злочину, в тому числі спробувати виїхати на тимчасово непідконтрольні державі території.

Також є об`єктивні підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, зміни показань свідками, відмови останніми від надання показань, обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на потерпілого та/або свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Наведені вище обставини сукупно, а також наявність кримінальної історії минулого обвинуваченого ОСОБА_6 та іншого кримінального провадження стосовно нього, відсутність джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, відсутність міцних соціальних зв`язків, посередня характеристика його особи, надають підстав вважати, що існує високий ризик вчинення ним нового кримінального правопорушення у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу або не застосування запобіжного заходу, а також ризик перешкоджання даному кримінальному провадженню.

Отже, колегія суддів погоджується, що при вирішенні питання продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Відтак, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи з приводу недостатньої оцінки судом наявних ризиків, можливості застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, спростовуються наведеним вище.

Доводи з приводу можливого визначення застави у даному кримінальному провадженні, оцінюються критично.

Визначення застави регулюється положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

Вказаними положеннями суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, наділений правом не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України у кожному конкретному випадку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, суд першої інстанції не визначив заставу обвинуваченому, чим не порушив жодних вимог кримінального процесуального закону.

Відтак, з огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 13.08.2025, якою у межах кримінального провадження стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено тримання під вартою на строк 60 днів до 11.10.2025 включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4