Справа №939/267/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2038/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000065 обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвоздів Васильківського району Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 13 серпня 2007 року за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік; 2) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 13 червня 2008 року за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до трьох років шести місяців позбавлення волі; 3) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 23 вересня 2009 року за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до чотирьох років позбавлення волі; 4) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 квітня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 3 років 9 місяців позбавлення волі; 5) за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2011 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 6) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 16 березня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 7) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 6 років позбавлення волі; 8) за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 6 років 2 місяців позбавлення волі; 9) за вироком Васильківського районного суду Київської області від 17 червня 2020 року за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 6 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 08 червня 2022 року по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 162 КК України у незаконному проникненні до житла; за ч. 4 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, наприкінці листопада 2022 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_7 , який перебував поблизу дачного будинку ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , виник кримінально протиправний умисел на незаконне проникнення до житла.

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел на незаконне проникнення до житла, ОСОБА_7 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, діючи умисно, з метою порушення конституційного права ОСОБА_9 на недоторканість житла, не переслідуючи наміру заволодіти чужим майном, всупереч чинному законодавству, таємно, без добровільної на те згоди власниці помешкання, шляхом віджиму пластикового вікна, незаконно проник до дачного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , чим порушив її право на недоторканість житла, гарантоване ст. 30 Конституції України, та проживав у вказаному будинку до 30 листопада 2022 року, тобто до часу коли був виявлений охоронцем СТ «Колос».

Крім того, 05 січня 2023 року, близько 13 години 00 хвилин, у с. Загальці Бучанського району Київської області, ОСОБА_7 , під час дії на території України воєнного стану, який введено Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» і дію якого надалі продовжено, перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що на території України діє воєнний стан, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_4 , де в подальшому, шляхом віджиму скла у вікні проник до будинку, звідки таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме перфоратор марки «Makita» модель HR2450, вартістю 1 800 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , перебуваючи в тому ж місці в той же час, через відчинену хвіртку проник на територію суміжного домоволодіння у АДРЕСА_5 , що також належить потерпілій ОСОБА_10 , та, шляхом пошкодження скла у вікні, проник до житлового будинку, звідки таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме: телевізор марки «LG» модель 32LK615BPLB, вартістю 6 300 грн, мобільний телефон марки «F150» моделі В2021 на 64 Gb, вартістю 8 108 грн 80 коп., ноутбук марки «HP» модель ProBook 4530s, вартістю 7 890 грн, музичні колонки марки «ЕАС» модель V620plus, вартістю 1 239 грн 20 коп., ігровий джойстик марки «Sony» модель CUH-ZCT2E, вартістю 1 119 грн 20 копійок.

У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 26 457 грн 20 копійок.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить пом`якшити йому міру покарання.

Зазначає, що свою вину визнав, щиро розкаявся, викрадені речі повернув власникам, цивільний позов не заявлявся, крім того, в умовах тримання під вартою у нього погіршився стан здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як передбачено статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обране з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який має непогашені судимості, в тому числі за корисливі злочини, характеризується негативно, постійної роботи не має. При цьому, судом першої інстанції при призначенні покарання враховано щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання.

Норми КК України наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Апеляційні вимоги про зменшення строку призначеного покарання задоволенню не підлягають, оскільки з урахуванням тяжкості злочинів та обставин справи, колегія суддів вважає, що досягнення встановленої ч. 2 ст. 50 КК України мети покарання можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, а призначений строк відбування покарання відповідає санкціям ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім цього, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про не можливість обвинуваченим проходити лікування (отримувати медичну допомогу) в місцях позбавлення волі.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування при призначенні покарання особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання, то усі дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, були відомі суду та в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку в частині призначення покарання немає.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя