Справа № 304/388/25 Провадження № 1-кп/304/177/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

цивільного позивача ОСОБА_5 ,

їх представника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

її захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000293 від 11 листопада 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Тур`ї Ремети Перечинського району Закарпатської області, зареєстрованої у АДРЕСА_1 , мешканки АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, продавця, неодруженої, громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

чотирнадцятого вересня 2024 року близько 12.20 год. обвинувачена ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Seat Ibiza», р/н НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою національного значення Т 0712 сполученням Перечин Свалява між населеними пунктами Тур`ї Ремети Сімер Ужгородського району Закарпатської область у напрямку села Сімер біля урочища «Чайник», проявила неуважність до дорожньої обстановки та, у порушення вимог п. 12.6 «ґ», 12.1. Правил дорожнього руху України поза населеним пунктом не вибрала в установлених межах безпечну швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, та на відстані 1 835 м від будинку 204 по вулиці Карпатській села Сімер Ужгородського району Закарпатської області, допустила виїзд свого автомобіля на зустрічну смугу руху, де в той час у зустрічному напрямку рухався транспортний засіб марки «Opel Vivaro», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , з пасажиром ОСОБА_4 , та допустила зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок якого потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою грудного відділу хребта та грудної клітки, забою правої кисті, забійної гематоми параорбітальної ділянки зліва, краєвого перелому заднього нижнього краю тіла хребця 9 грудного, які (у виді краєвого перелому заднього нижнього краю тіла хребця 9 грудного) згідно з висновком судово-медичної експертизи кваліфіковані як тілесні ушкодження середньої тяжкості, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро розкаялася та показала, що близько обіду 10 листопада минулого року вона їхала із села Т.Ремети до міста Ужгорода. По дорозі між селами Т.Ремети та Сімер її автомобіль занесло на зустрічну смугу руху, оскільки дорога була слизька, де вона зіткнулася з автомобілем «Опель Віваро». Як надалі розвивалися події вона не пам`ятає, алкоголь не вживала. Під час розгляду справи її захисник ОСОБА_9 заявив суду клопотання про звільнення його підзахисної від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, тобто у зв`язку з примиренням винної з потерпілою, оскільки ОСОБА_7 у вчиненому злочині щиро кається, з потерпілими примирилася і вони не мають до неї будь-яких претензій ні морального, ні матеріального характеру, завдані збитки потерпілим відшкодовані. Обвинувачена клопотання свого захисника підтримала.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_8 не заперечив.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 проти звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття провадження у справі не заперечила, оскільки примирилася з ОСОБА_7 , яка також відшкодувала їй та її чоловікові ОСОБА_5 як цивільному позивачеві спричинену шкоду. На підтвердження вказаної позиції потерпіла та цивільний позивач подали суду письмові розписки.

Враховуючи, що наведені вище фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачена правильно зрозуміла зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності її позиції немає, роз`яснивши їй, що вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежується визнавальними показами обвинуваченої, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням обсягу доказів, які досліджувалися у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_7 в інкримінованому злочині і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про заявлене стороною захисту клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, суд, враховуючи позицію потерпілої, цивільного позивача та прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке згідно із ст. 12 цього Кодексу відноситься до нетяжкого злочину.

Також встановлено, що таке є необережним злочином, обвинувачена вказане кримінальне правопорушення вчинила вперше, щиро покаялася, засудила свою злочинну поведінку, примирилася з потерпілою, яка не має до неї претензій ні морального, ні матеріального характеру, відшкодувала і потерпілій, і цивільному позивачу заподіяну шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 439/397/17.

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Отже враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обвинувачену ОСОБА_7 на підставі ст. 46 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винної з потерпілою, закривши провадження у справі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 під час досудового розслідування та підготовчого провадження у суді не обирався, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд прийшов до такого висновку.

Підстави, порядок звернення та розгляду цивільного позову в кримінальному процесі передбачено статтею 128 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, відповідно до частини четвертої та п`ятої цієї статті форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як роз`яснено в п. 5 та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року, при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 та цивільний позивач ОСОБА_5 внаслідок повного відшкодування шкоди, відмовилися від цивільного позову до обвинуваченої та просили залишити такий без розгляду; наслідки залишення позову без розгляду, передбачені ст. 257 ЦПК України, їм роз`яснені та зрозумілі.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини 3 вказаної статті, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У той же час прийняття рішення про закриття провадження в частині цивільного позову КПК не передбачено. Разом із тим частина 3 статті 129 КПК України у певних випадках надає суду право залишити позов без розгляду.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18 жовтня 2022 року у справі № 753/6486/21, провадження № 51-5845км21, а також це узгоджується з висновками Верховного Суду, що наведені у постанові від 10 липня 2021 у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21).

Відтак на підставі наведених обставин, з врахуванням вимог ст. 26 КПК України, зокрема того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, суд, приймаючи до уваги те, що відмова потерпілої та цивільного позивача від цивільного позову внаслідок повного відшкодування шкоди не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає, що цивільний позов слід залишити без розгляду.

Питання щодо процесуальних витрат з урахуванням позиції Верховного Суду (постанова від 02 грудня 2021 року у справі № 449/1689/19), за якою закриття кримінального провадження щодо особи на нереабілітуючих підставах і застосування до особи більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз та витрати на надання потерпілому правової допомоги, слід вирішити у порядку ст. 124 КПК України.

Питання про речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься в порядку статей 100, 174 КПК України.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. 284, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.286 КК України на підставі ст. 46 цього Кодексу звільнити у зв`язку з примиренням винної з потерпілою, а кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Речові докази, а саме транспортні засоби марки «Seat Ibiza», р/н НОМЕР_1 , та марки «Opel Vivaro», р/н НОМЕР_2 , що знаходяться на майданчику тимчасового тримання відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повернути користувачу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відповідно.

Процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз №СЕ-19/107-24/12061-ІТ від 25 листопада 2024 року у розмірі 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн 70 коп., № СЕ-19/107-24/12062-ІТ від 26 листопада 2024 року у розмірі 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн 70 коп., № СЕ-19/107-24/13545-ІТ від 26 грудня 2024 року у розмірі 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн 70 коп., та судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/107-25/561-АВ від 24 січня 2025 року у розмірі 2 387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн 70 коп., стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалами слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2024 року у виді арешту майна скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7, 8 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1