КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 січня 2025 року включно із визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 січня 2025 року включно із визначенням розміру застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн.

Продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, своє рішення суд мотивував тим, що, виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , у сукупності із наведеними даними про його особу, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими, суд вважає наявним ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) та незаконно впливати на потерпілих (п. 3 ст. 177 КПК України).

Продовжуючи ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, своє рішення суд мотивував тим, що, виходячи із тяжкості злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , у сукупності із наведеними даними про його особу, враховуючи кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності та те, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи, знайомство обвинуваченого з потерпілими і свідками, які за версією обвинувачення є особами, яких ОСОБА_8 викрадав, суд уважає наявним ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) та незаконно впливати на потерпілих або свідків (п. 3 ст. 177 КПК України).

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року, ухвалити нову, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби за адресами їх реєстрації та фактичного проживання, заборонивши покидати місце проживання у період з 23 години до 06 години наступного дня, мотивуючи тим, що нових ризиків, які виправдовують тримання під вартою, не з`явилося, прокурором не наведено переконливих доказів існування попередніх ризиків.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених та їх захисника, які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 січня 2025 року включно із визначенням розмірів застави.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК Українисуд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження прав ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинувачених з-під варти або обрання щодо них запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, також не вказують на зменшення існуючих ризиків. Не містять таких відомостей і надані суду матеріали.

Доводи захисника щодо відсутності обґрунтованих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є неспроможними, оскільки в даному випадку вирішується лише питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду кримінального провадження, при цьому доведеність винуватості у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення перевіряється судом при розгляді справи по суті шляхом дослідження доказів.

Застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання домашнього арешту в нічний час доби не в змозі запобігти ризикам, наведеними у клопотанні.

Інші доводи апеляційних скарг у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону не можуть бути підставою для скасування постановленого судом рішення.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року та зміни обвинуваченим запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2591/2025

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1