Справа № 738/1404/21
№ провадження 1-кп/738/5/2025
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року місто Мена Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

під час розгляду у відкритому засіданні кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000366 від 22.07.2020 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Стольне Менського району Чернігівської області, який зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, в даний час проходить службу в ЗСУ, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню особу, раніше не судимого,

обвинуваченого за частиною другою статті 286 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.

ОСОБА_3 22 липня 2020 року, близько 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині вул. 1 Травня, в с. Волосківці Корюківського (колишнього Менського) району, Чернігівського області в напрямку м. Чернігова, наближаючись до перехрестя з вул. Пархоменка в с. Волосківці, Корюківського (колишнього Менського) району, Чернігівського області, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухаючись зі швидкістю руху не менше 75,1 км/год, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відповідно не реагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху, а саме велосипеда під керуванням малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виїхала із другорядної дороги вул. Пархоменка на вул. 1 Травня в с. Волосківці з права на ліво, відносно напрямку руху вище зазначеного автомобіля, яку ОСОБА_3 об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд правою частиною переднього бампера керованого ним автомобіля з передньою частиною переднього колеса велосипеда під керуванням малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій велосипеда малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, дифузним аксональним ушкодженням головного мозку, садном нижньої щелепи; закритих переломів лівої плечової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, двобічного травматичного пульомоніту, забійно-рваних ран правого стегна, правого гомілково-ступеневого суглобу, правої аксилярної ділянки, множинних саден тулубу, шиї, кінцівок, та які в сукупності, як наслідок одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 порушив вимоги: п.п. 2.3 (б) (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); 12.3 (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди); 12.4 (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год) Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), є причиною та умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали в результаті дорожньо- транспортної пригоди.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 допитаний у судовому засіданні, вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України визнав повністю, погодившись з усіма фактичними обставинами справи та кваліфікацією діяння, пояснив, що дана подія трапилася 22 липня 2020 року близько 13 години 30 хвилин в с. Волосківці на перехресті вулиць 1 Травня і Пархоменка. Він, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, їхав в напрямку м. Чернігів зі сторони міста Мена зі швидкістю близько 75 км/год. Коли доїжджав до вказаного перехрестя, з вулиці Пархоменка із-за повороту на головну дорогу раптово виїхав велосипедист це була потерпіла ОСОБА_9 . Він застосував екстрене гальмування, проте зіткнення уникнути не вдалось. Контакт з велосипедистом відбувся правою стороною автомобіля на проїздній частині дороги. Він зупинив автомобіль та відразу підбіг до велосипедиста і викликав швидку допомогу. Він залишався на місці події. Того дня алкоголю, наркотичних чи лікарських препаратів не вживав. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати. Згодний повністю відшкодувати всю шкоду, яка завдана потерпілій внаслідок ДТП.

ІІІ. Позиція потерпілої сторони.

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 - потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що потерпіла ОСОБА_8 є його донькою. Внаслідок ДТП отримала тяжкі тілесні ушкодження, які в подальшому вплинули на її розвиток. На даний час вона не може себе обслуговувати без сторонньої допомоги. Завдану шкоду обвинувачений відшкодував частково, що становить 105 тис. грн. Просить обрати ОСОБА_3 покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами і стягнути завдану матеріальну та моральну шкоду.

ІV. Оцінки суду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінально процесуального кодексу України Суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і стосуються винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації його дій, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити саме ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи, які стосуються винуватості обвинуваченого, у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації його дій, ніким не оспорюються, Суд знаходить, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною другою статті 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а вина його у скоєному доведена у повному обсязі.

V. Призначення покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК, є щире каяття, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та часткове відшкодування потерпілій витрат на лікування.

При цьому, в даній ситуації Суд враховує, що згідно зі статтею 66 КК щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась.

Так, в зазначених правовідносинах обвинувачений вину у інкримінованому діянні визнав повністю, виходячи із його пояснень прослідковується, те що він бажає виправити ситуацію, яка виникла внаслідок його дій, а тому Суд розцінює поведінку обвинуваченого, як щире каяття.

Щодо добровільного відшкодування шкоди, то як вбачається з наданих обвинуваченим ОСОБА_3 квитанцій розмір відшкодованої шкоди становить 85 000 гривень 00 копійок.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК, Судом не встановлено.

Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідно до статті 65 КК враховує:

1. ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК є тяжким злочином;

2. наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);

3. особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я;

4. наявність постійного місця проживання та місця проходження військової служби, позитивні характеристики за місцем проживання та проходження служби, має статус учасника бойових дій;

5. наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують;

6. те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності;

7. позицію потерпілої сторони, щодо призначення покарання, яка просила призначити покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства;

8. зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005) Суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним. У справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Відповідно до статті 50 КПК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Враховуючи вищевикладені обставини, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання суд вважає, що для виправлення та попередження нових злочинів міра покарання обвинуваченому повинна бути обрана у межах санкції інкримінованої статті у виді реального позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами, яке буде необхідним, справедливим, достатнім та призначене в межах, встановлених у санкції частини другої ст. 286 КК України з урахуванням Загальної частини КК України і зокрема обставин, передбачених ст.65 КК України.

Суд обов`язково наголошує, що в питанні призначення покарання (як основного, так і додаткового), він реалізує свої повноваження, як частину дискреційних функцій і Суд вправі обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення спірних правових питань, спираючись на засади судочинства та обставини справи.

Так, до підстав для судового розсуду належать: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми (з використанням слів «може», «вправі»); юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення (наприклад, «особа винного», «щире каяття» тощо); оціночні поняття (наприклад, при врахуванні пом`якшуючих чи обтяжуючих обставин - статті 66, 67 КК, визначенні можливості виправлення засудженого без відбування покарання - стаття 75 КК); індивідуалізація покарання (визначення виду і розміру міри державного примусу).

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к.

У зв`язку із чим Судом і було обрано вид покарання, який необхідно застосувати до обвинуваченого.

Проте, Суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, Суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним

та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Закріплення в законі можливості звільнення особи від відбуття покарання з випробуванням є вираженням конституційних принципів додержання гуманізму, справедливості й законності.

Так, в даному конкретному випадку судом враховуються індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, а також, те що застосування статті 75 КК не забороняється кримінальним законом в даній конкретній ситуації.

Також, обґрунтовуючи можливість застосування статті 75 КК до обвинуваченого Суд звертає увагу на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених (частина друга статті 50 КК).

Наведене в своїй сукупності є підставою для застосування до ОСОБА_3 статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

У зв`язку зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Підстав для обрання більш м`якшого чи тяжчого покарання Суд не знаходить.

VІІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Вирішуючи питання щодо заявленого представником потерпілого адвокатом ОСОБА_6 цивільного позову судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Тобто, інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, унормованим ЦПК України.

Прокурором в кримінальному провадженні в інтересах КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_8 в розмірі 153 530 гривень 01 копійка.

Представником неповнолітньої потерпілої адвокатом ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 та ПРАТ «СК «ЕТАЛОН» на користь законного представника потерпілої 109 501 гривню 40 копійок матеріальної шкоди, 3 000 000 гривень 00 копійок моральної шкоди, 10 000 гривень 00 копійок понесених витрат на правничу допомогу.

При розгляді заявлених цивільних позовів Суд враховує, що обвинувачений їх визнав та здійснив часткове відшкодування спричиненої майнової шкоди потерпілій, розмір якого згідно наданих квитанцій становить 85 000 гривень 00 копійок, хоча представником потерпілого в судовому засіданні була озвучена сума відшкодованої матеріальної шкоди в розмірі 105 000 гривень.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, може бути покладене відшкодування шкоди лише у разі недостатності страхового відшкодування за договором страхування відповідальності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення не надано суду доказів щодо страхування цивільно-правової відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 саме в ПРАТ «СК «ЕТАЛОН» і чи відшкодувалась будь-яка шкода потерпілій від кримінального правопорушення вказаною страховою компанією.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову представника потерпілої та повне задоволення позову прокурора в інтересах КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що потерпілій внаслідок злочину було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях потерпілої, яка і на даний час не відновила свого стану здоров`я і постійно перебуває в емоційному стресі, що полягають в глибокому потрясінні і повсякчас триваючому душевному болі, вимушеній зміні життєвого укладу. Погіршенні психічного стану та порушенні нормального способу життя.

Наведені вище обставини були встановлені в судовому засіданні.

Беручи до уваги викладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану здоров`я, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що розмір відшкодування достатній для компенсації завданої ОСОБА_3 моральної шкоди необхідно визначити в сумі 3 000 000 гривень 00 копійок.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868км21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України").

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано докази, а саме: договір про надання правової допомоги від 30 вересня 2020 року, ордер, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги, рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, квитанція.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що неповнолітня потерпіла отримала адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на користь законного представника понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень 00 копійок.

Також, представником потерпілої сторони, адвокатом ОСОБА_6 з метою забезпечення відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, було подано клопотання про накладення арешту на все майно належне ОСОБА_3 .

У відповідності до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З урахуванням тих обставин, що стороною обвинувачення а також потерпілою стороною не було надано доказів наявного майна у обвинуваченого та місця його знаходження суд не знаходить підстав для задоволення даного клопотання.

Процесуальні витрати на залучення експертів необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази в кримінальному провадженні: автомобіль марки ВАЗ 21011 державний номерний знак НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 червоного кольору, який переданий на зберігання на майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, технічний паспорт на автомобіль серії НОМЕР_3 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження необхідно повернути власнику ОСОБА_10 ; запчастини велосипеда вилучені при місці огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2020, гумові шльопанці потерпілої ОСОБА_8 , які зберігаються в камері речових доказів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області необхідно знищити; диск наданий свідком ОСОБА_11 для лазерних систем зчитування та файл 0-02-0а-df073a7b0ae7fcbff60f2759b0c9b47d9353f406ec37401eff8dbae750d1625a_d1a5975d з відеозаписом на ньому необхідно залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2020 року необхідно скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені частинами першою та третьою статті 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_8 в розмірі 153 530 гривень 01 копійка (р/р UA0022677 в Держказначейській службі України м. Київ, МФО 820172, Код ).

Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_3 , ПРАТ «СК «ЕТАЛОН» про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та понесених витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_5 3 000 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, 10 000 гривень 00 копійок понесених витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 4 315 гривень 06 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

В задоволенні клопотання представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 про накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_3 відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2020 року - скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні: автомобіль марки ВАЗ 21011 державний номерний знак НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 червоного кольору, який переданий на зберігання на майданчик для тимчасового тримання транспортних засобів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, технічний паспорт на автомобіль серії НОМЕР_3 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження повернути власнику ОСОБА_10 ; запчастини велосипеда вилучені при місці огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2020, гумові шльопанці потерпілої ОСОБА_8 , які зберігаються в камері речових доказів ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області - знищити; диск наданий свідком ОСОБА_11 для лазерних систем зчитування та файл 0-02-0а-df073a7b0ae7fcbff60f2759b0c9b47d9353f406ec37401eff8dbae750d1625a_d1a5975d з відеозаписом на ньому залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Менського районного суду

Чернігівської області ОСОБА_1