н/п 1-кп/766/2940/25
УХВАЛА

18.08.2025 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Херсоні, кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000232 від 24.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Херсонського міського суду Херсонської області з 24.06.2024 перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

ОСОБА_5 звернулась з клопотанням про часткове скасування арешту на майно, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000232 від 24.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України. В обґрунтування клопотання зазначила, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.05.2024 у справі №490/430/24 задоволено клопотання та накладено арешт, в тому числі, на її мобільний телефон, оскільки їй необхідно відновити контакти з абонентами, які занесені до телефону, просила суд скасувати вказаний арешт.

Захисник в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, вивчивши матеріали клопотань, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Крім того, слід взяти до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, згідно якої критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07).

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак суд розглядає клопотання на підставі тих доказів, які суду представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.

Суд враховує, що під час розгляду клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, суд не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

З матеріалів встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.05.2024 у справі №490/4842/24 (провадження №1-кс/490/1801/2024) задоволено клопотання та накладено арешт на вилучене в ході проведеного 02.05.2024 року обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон «Galaxy A01 Core», модель «SM-A013F/DS», серійний номер: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 ; мобільний телефон «Galaxy A10S», модель «SM-A107F», серійний номер: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , з урахуванням того, що вилучене під час проведення обшуку майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження.

Зважаючи на те, що арешт накладено на вказаний телефон з метою забезпечення його збереження, однак захисником та обвинуваченою не доведено та не підтверджено жодними належними доказами, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, тому, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування раніше накладеного арешту на вказаний телефон.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування раніше накладеного арешту на вказане майно.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 170-173, 369, 372, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченої про часткове скасування арешту на майно, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000232 від 24.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1