Провадження № 1-кп/761/2247/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000905 від 28 лютого 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, яка має середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

особи стосовно якої вирішується

питання застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

28 лютого 2024 року приблизно о 16 годині 15 хвилин на спецлінію «102» надійшов виклик від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що останній за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наніс тілесні ушкодження своїй матері - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 28 лютого 2024 року о 16 годині 21 хвилині черговим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві для відпрацювання вказаного виклику направлені інспектори протидії домашньому насильству відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві у складі: старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 та лейтенанта поліції ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, митні органи, органи охорони державного кордону, органи державної податкової служби і установи виконання покарань, державної контрольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Пунктом 2 статті 18 вказаного Закону передбачено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

У подальшому, 28 лютого 2024 року о 16 годині 44 хвилини інспектори протидії домашньому насильству відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для відпрацювання виклику, який надійшов від ОСОБА_3 , прибули до квартири АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_3 знаходиться у сусідній кімнаті та зараз підійде. Після чого, ОСОБА_3 , повернувшись до кімнати, де перебували працівники поліції та ОСОБА_5 , звернув свою увагу на інспектора протидії домашньому насильству відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , який в цей час розмовляв із ОСОБА_5 . Зайшовши до кімнати та побачивши, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, одягнений у формений одяг працівника Національної поліції України, який прибув за відповідним викликом по спецлінії «102» та, який виконує свої службові обов`язки, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме у ділянку носу, чим заподіяв останньому ушкодження у вигляді садна на спинці носа в нижній третині з переходом на перетинку, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, після чого був затриманий працівниками поліції.

Вказаними діями ОСОБА_3 , будучи неосудним, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 347 від 02 квітня 2024 року, не усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчинив суспільне небезпечне діяння за ознаками ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити, зазначаючи, що є всі законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_3 , оскільки на час вчинення суспільно небезпечного діяння хвороба не дозволяла йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Особа стосовно якої вирішується питання застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 в судовому засіданні будь-яких пояснень не надав.

Захисник ОСОБА_6 проти застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру не заперечував.

Законний представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_3 дійсно хворіє на психічне захворювання. Не заперечував проти застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, викладеного у клопотанні, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 лютого 2024 року, ОСОБА_7 заявив, що 28 лютого 2024 року о 18 годині 43 хвилини, приїхавши на виклик з приводу вчинення домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуваючи в приміщенні квартири, ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження по обличчю при виконанні службових обов`язків.

Згідно з протоколом огляду місця події від 28 лютого 2024 року та фототаблицею до нього, проведеного на підставі добровільної згоди ОСОБА_5 , об`єктом огляду є приміщення квартири АДРЕСА_2 , площею 58 кв.м. Квартира однокімнатна, наявна кухня, коридор, балкон. Приміщення кухні та кімнати з`єднані між собою. При вході до квартири, в коридорі з лівого боку на відстані 1 метра на підлозі виявлено сліди речовин бурого кольору, з яких в подальшому було зроблено змив на ватний зонд та упаковано до паперового конверту з пояснювальними написами та підписами. Оглядом приміщення квартири встановлено, що обстановка в ній не порушена, речі знаходяться на своїх місцях. Також в приміщенні квартири перебуває ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якого було відібрано зразок речовини бурого кольору на ватний зонд із носової порожнини, який упаковано до паперового конверту з пояснювальними написами та підписами.

Відповідно до висновку експерта № 042/1-80-2024 від 06 березня 2024 року, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням даних судово-медичного огляду від 29.02.2024, свідчать про те, що на момент огляду 28.02.2024, у нього мало місце тілесне ушкодження у виді садна на спинці носа в нижній третині з переходом на перетинку. Відповідно п.п. 4.6. та 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлене ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось внаслідок не менше однієї травматичної дії тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразились, за давністю може відповідати вказаному терміну, тобто 28.02.2024.

Відповідно до протоколу огляду відеозаписів від 05 березня 2024 року з фототаблицею та DVD-R дисками з відеозаписами з нагрудних камер відеоспостереження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 28 лютого 2024 року, які було переглянуто у судовому засіданні, встановлено, що події відбуваються 28 лютого 2024 року приблизно о 16 годині 40 хвилин за адресою: м. Київ, вул. І. Сікорського, 1-А. На фото зображено мобільну групу реагування 010 «Кольчуга» Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, у складі інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 та старшого інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_8 , які прибули за вищевказаною адресою, з метою відпрацювання виклику зі спец-лінії «102». Далі зображено, як мобільна група реагування заходить до будинку, підходить до житлової квартири № 59 , де їм відчинили двері до квартири, а саме мати заявника ОСОБА_5 , після чого запросила групу до квартири. Першим до вказаної квартири зайшов ОСОБА_7 , а позаду був ОСОБА_8 . Зайшовши до приміщення коридору ОСОБА_7 запитав у ОСОБА_5 де знаходиться заявник. Через декілька секунд з кімнати вийшов заявник - ОСОБА_3 , до якого звернулись працівники поліції, на що останній зменшивши дистанцію, швидко наблизився до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , нічого не пояснюючи та не промовляючи, агресивно накинувся на працівника поліції, замахнувшись правою рукою наніс удар кулаком власної руки ОСОБА_7 в область обличчя, а саме в область носу, спричинивши кровотечу. Після чого ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , в порядку ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» застосували до ОСОБА_3 фізичну силу, в порядку ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» застосували до ОСОБА_3 засіб, споряджений речовинами сльозогінної та дратівливої дії, а також було застосовано спеціальний засіб кайданки. В подальшому, на місце події прибула психіатрична бригада, які оглянули ОСОБА_3 , та які прийняли рішення про його подальшу госпіталізацію до КНП «KJI «Психіатрія».

Відповідно до витягу з наказу № 166 о/с від 28 січня 2022 року «Щодо особового складу» вбачається, що лейтенанта поліції ОСОБА_7 призначено інспектором сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Шевченківського управління поліції.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 349 від 02 квітня 2024 року ОСОБА_3 , 1992 року народження, виявляє ознаки хронічного психічного розладу - Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, апатико-дисоціативний дефект, галюцинаторно - параноїдний синдром (згідно МКХ-10, шифр F-20). За психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, відповідний інкримінованому правопорушенню, ОСОБА_3 , 1992 року народження, виявляв ознаки хронічного психічного розладу - Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, апатико-дисоціативний дефект, галюцинаторно - параноїдний синдром (згідно МКХ-10, шифр F20). За психічним станом на період часу, відповідний інкримінованому правопорушенню, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За психічним станом ОСОБА_3 , 1992 року народження, потребує поміщення до спеціального лікувального закладу з метою обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь (відповідно до ст. 92, ч. 3 ст. 94 КК України).

Оцінюючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, шляхом повного, і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вчинене ОСОБА_3 у стані неосудності суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» передбачено, що зазначені примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно зі ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Частиною 3 статті 94 КК України визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 з урахуванням характеру та тяжкості наявного психічного захворювання, ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, а також тяжкості вчинення суспільно небезпечного діяння, необхідно задовольнити і застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 505, 512, 513 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000905 від 28 лютого 2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 до набрання ухвалою законної сили не обирати.

Речовий доказ по справі - DVD-R диски з відеозаписами з нагрудних камер відеоспостереження ОСОБА_7 , який відповідно до постанови слідчого СВ ВП № 4 Шевченківського ВП ГУНП у м. Києві від 05 березня 2024 року приєднано на зберігання до матеріалів кримінального провадження № 0000905 - зберігати в матеріалах вказаного кримінального провадження

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1