Провадження №11-кп/801/737/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000343 від 23.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2025 продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на шістдесят днів до 24.07.2025 включно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2025, клопотання прокурора задовольнити частково, обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби з 22:00 год. до 07:00 год із застосуванням засобу електронного контролю за місцем його проживання, а у випадку залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити його підзахисному розмір застави у вигляді сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вважає, що судом не враховано, що повідомлена ОСОБА_9 підозра за ознаками ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України є необґрунтованою, а ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не доведені. Крім того, не враховано того, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки: дружину та сина ОСОБА_10 , 2017 року народження, постійне місце реєстрації та проживання, тривалий час знаходиться під вартою, на місці скоєння протиправних дій відносно потерпілого він не був і жодних протиправних дій відносно останнього не вчиняв.

Окрім цього, в ухвалі відповідно до вимог п.2 ч.5 ст. 182 КПК України не було визначено розмір застави, який був би завідомо помірним для її внесення обвинуваченим ОСОБА_9 чи його родичами.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , дотримався вимог кримінального процесуального закону та достатньо обґрунтував своє рішення.

Зокрема, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обраний запобіжний захід.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, у нього відсутні будь-які правові та соціально-стримуючі фактори у місті, де проводиться судовий розгляд, у тому числі, відсутнє місце проживання на території м. Вінниці, він не має джерела доходу, раніше чотири рази судимий.

Отже, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру інкримінованого злочину, тяжкості покарання, що загрожує йому у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі.

Дані ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, згідно практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, як такі, що не перешкодили злочинним діям обвинуваченого.

Відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою, немає.

Колегія суддів не приймає доводи захисника щодо тривалості перебування його підзахисного під вартою, оскільки перебування ОСОБА_9 під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovich v. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які б давали суду підстави застосувати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як альтернативного запобіжного заходу, враховуючи те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із погрозою застосування насильства.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність доказів обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, це унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на її заміну висунуте обвинувачення.

На стадії судового розгляду питання щодо доведення або не доведення винуватості у його вчиненні не може бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції, зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення. Не вправі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4