Дата документу 04.08.2025 Справа № 337/1424/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/1424/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/823/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 04 серпня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який працює налаштувальником радіотехнічних приладів ТОВ «Еврика плюс», розлучений, має вищу технічну освіту, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2, ч.2 ст.436-2 КК України,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою та доповненнями до цієї скарги на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04 вересня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про порушення його процесуальних прав під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки йому було надано лише копію самого клопотання без його додатків.

Посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зауважує, що кримінальне провадження по суті не розглядається та затягуються строки розгляді справи.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Хортицького районного суду м.Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13 лютого 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 29 травня 2025 року включно.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 липня 2025 року включно.

В судовому засіданні прокурор подав до суду письмове клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, вказуючи на те, що на даний час ризики, передбачені п.п.1, 2, 5, ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, продовжують існувати.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 подав до суду заяву про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не зазначаючи, який саме більш м`який запобіжний захід просить йому обрати. Своє клопотання обвинувачений обґрунтовує тим, що ризики, зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтоване, всі ризики є лише формальними, переховуватись від органів прокуратури та суду обвинувачений ОСОБА_6 не має наміру, виїхати за кордон він не зможе, бо здав паспорт у відповідні органи, паспорт громадянина України у нього вилучений, щодо ризику про спотворення, знищення, приховування доказів зазначає, що всі докази були зібрані на стадії досудового розслідування і він не має наміру їх знищувати. Також, обвинувачений зазначив, що він має інвалідність та хронічну хворобу серця, потребує постійного медичного контролю тиску, пульсу, кардіограми, рівню глюкози в крові, потрібні спеціальні медичні препарати, тощо, що в свою чергу погано забезпечується в умовах тримання обвинуваченого в СІЗО.

Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав клопотання сторони обвинувачення про продовження тримання під вартою, проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу, проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

Захисник ОСОБА_7 зазначив, що клопотання прокурора є шаблонним, ризики вже зменшились до теоретичного рівня, крім того обвинувачений бажає розібратися в справі та зацікавлений в її розгляді, на докази вплинути вже не може, ризик нових злочинів відсутній, бо обвинувачений притягується до відповідальності вперше. Просив обвинуваченого під вартою не тримати, запобіжний засіб не обирати взагалі.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав захисника, зазначив, що всі ризики, зазначені прокурором, є безпідставними, можливості втечі, а також спотворення, знищення, приховування доказової інформації, він не має, має сталі соціальні зв`язки із колишньою дружиною та братом, та зацікавлений у розгляді справи.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги та доповнень до неї; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що цих вимог закону судом дотримано.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2, ч.2 ст.436-2 КК України, які відносяться до нетяжкого та тяжких злочинів відповідно.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик продовження вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, фактичні обставини та високий рівень суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаних правопорушень, вік та стан здоров`я, а також інші відомості про особу обвинуваченого, який, незважаючи на те, що є раніше не судимою особою та є особою з інвалідністю, проте, наразі обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими, за які передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк, відомостей про те, що за станом здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано, міцні соціальні зв`язки у обвинуваченого відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі - Суд), виходячи з прийнятих Судом рішень, не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 та доповненнях до неї, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

З вищевказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

З приводу доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення його процесуальних прав під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки, оскільки як вказує обвинувачений, йому було надано лише копію самого клопотання без його додатків, колегія суддів звертає увагу на таке.

Вимоги до клопотання про продовження строку тримання особи під вартою визначені у ст.184 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що клопотання прокурора вищевказаним вимогам в цілому відповідає, має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством та є належним чином вмотивованим.

В клопотанні прокурор послався на обставини, які на його думку, доводять існування вищевказаних ризиків та вказують на неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до обвинуваченого іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

За змістом клопотання, прокурор обґрунтовував наявність ризиків характером та фактичними обставинами інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, ступенем його тяжкості та суворістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вищевказаному правопорушенні, відомостями про особу обвинуваченого.

Колегія суддів звертає увагу на те, що клопотання прокурором подано (відповідно і розглядалось) на стадії судового розгляду.

При розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 висловили свою позицію стосовно заявленого прокурором клопотання та заперечували проти його задоволення.

Отже, сторона захисту, в т.ч. сам обвинувачений ОСОБА_6 , мали можливість реалізувати всі свої процесуальні права при розгляді клопотання.

В свою чергу, ненадання обвинуваченому ОСОБА_6 будь-яких додатків до клопотання, само по собі не є підставою для безумовної відмови в задоволенні такого клопотання, з огляду на те, що, як вже вказано вище, вказане клопотання подано на стадії судового розгляду.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що кримінальне провадження по суті не розглядається та затягуються строки розгляді справи, самі по собі правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

Відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах установи попереднього увзянення, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу та доповнення до цієї скарги обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07 липня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04 вересня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4