Єдиний унікальний номер №333/680/25
Провадження 1-кс/333/1689/25
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ДБР ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000089 від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08.05.2025 до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого ДБР ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000089 від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Мотивує свою скаргу тим, що 20.03.2025 він направив до ДБР заяву про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000089 від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України стосовно працівників СБУ, які його затримували, і під час затримання вчиняли неправомірні дії, а саме наносили удари по голові та тулубу з метою отримання зізнання. Однак, 25.04.2025 він отримав від слідчого ДБР постанову про відмову у визнані його потерпіли. Вважає, що постанова необґрунтована та незаконна.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав свою скаргу з підстав, викладеній у ній та просив задовольнити.

Слідчий першого слідчого відділу ТУД ДБР (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжя) ОСОБА_4 та прокурор до суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги ОСОБА_3 . До суду слідчий направив матеріали кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду таких скарг, слідчий суддя вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті.

Заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши скаргу та додані до неї документи, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що провадженні першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі знаходиться кримінальне провадження №0000089 від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.03.2023, якою було зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 , вищевказану ухвалу виконано та розпочато досудове розслідування.

Щодо визначення особи потерпілою/потерпілим в кримінальному провадженні слідчий суддя, вважає за необхідне зазначити по таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Положення статті 55 КПК України визначають поняття потерпілого в кримінальному провадженні, визначають його ознаки, причинно-наслідковий зв`язок виникнення прав та обов`язків в особи на присвоєння такого статусу та обставини за яких в особи виникає таке право.

Отже, поняття потерпілого визначено в КПК України чітко - потерпілий це фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Конституцією України передбачено обов`язок держави утверджувати і забезпечувати права та свободи кожної людини. У зв`язку з цим важливого значення набуває точне й однакове застосування судами норм кримінально-процесуального законодавства, якими визначено права потерпілих від злочинів.

Слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_4 , відмовляючи в задоволені клопотання ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого, в постанові від 11.04.2025 про відмову у визнанні потерпілим, визначив мотиви за яких ОСОБА_3 на даній стадії досудового розслідування не може з об`єктивних причин бути залучений як потерпілий.

Згідно диспозиції ч. 2 ст. 365 КК України кримінальна відповідальність настає за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Об`єктивна сторона перевищення влади або службових повноважень характеризується трьома обов`язковими ознаками: 1) діянням, яке: а) полягає тільки в активній поведінці - діях; б) зумовлено службовим становищем винного і пов`язане з його владними чи службовими повноваженнями; в) явно виходять за межі цих повноважень; 2) наслідками, що виявляються в істотній шкоді чи тяжких наслідках правам, свободам та інтересам фізичних, юридичних осіб або державним чи громадським інтересам; 3) причинним зв`язком між діянням і наслідками. Відповідальність за от. 365 КК настає лише за умови, що дії службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її службовими повноваженнями. Я к то такий зв`язок відсутній, вчинене не може розглядатися як перевищення влади чи службових повноважень і за наявності до того підстав підлягає кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо. Характерною ознакою об`єктивної сторони є також і те, що при вчиненні цього злочину винний хоча і здійснює ті чи інші службові діяння, проте вони не тільки не входять до його компетенції, а, навпаки, явно (очевидно, безперечно) виходять за межі наданих суб`єкту прав і повноважень. Характер, зміст та обсяг повноважень, а також порядок (умови, способи) їх реалізації визначаються службовою компетенцією особи, яка закріплюється в законах, постановах, розпорядженнях, наказах, інструкціях, статутах, положеннях, правилах та інших нормативних актах. Тому для вирішення питання про те, чи виходять вчинені службовою особою дії за межі її повноважень, необхідно з`ясувати, яким На даний час в матеріалах провадження не міститься об`єктивних даних, що можуть свідчити про халатність з боку працівників поліції.

Суб`єктивна сторона перевищення влади характеризується умисною або змішаною формою вини. Вказівка закону на явний вихід за межі наданих прав або повноважень означає, що службова особа може діяти лише з прямим умислом. Тому при вирішенні питання про те, чи с такий вихід дійсно явним, слід виходити з того, наскільки він був очевидним, безсумнівним та безперечним для всіх і кожного і перш за все для самої службової особи, і чи усвідомлювала вона протиправність своєї поведінки. Мотиви та мета вчинення таких дій можуть бути різними і на кваліфікацію злочину, як правило, не впливають. Психічне ставлення службової особи до наслідків вчинюваних нею дій може виявлятися як в умисній, так м в необережній формі вини. У цілому злочин, передбачений ст. 365 КК, є умисним.

Суб`єкт злочину - спеціальний: лише представник влади, місцевого самоврядування або інша службова особа публічного права.

Крім того, аналіз змісту ч. 5 ст. 55 КПК України свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор повноважні вирішувати питання, пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою в такому визнанні.

Відповідно до вимог ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Ухвалення слідчим суддею рішення, яким було б зобов`язано слідчого вчинити конкретну дію - допитати особу в якості потерпілої вказувало б на втручання в процесуальні повноваження слідчого, про що зазначено також у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 522/7836/21 від 01.12.2022 року.

У своїй заяві про визнання потерпілим, ОСОБА_3 вказує про заподіяння йому фізичної шкоди, однак ніяким чином не підтверджує вказані доводи та не надає копії відповідних документів. Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000175 від 22.02.2023, ОСОБА_3 15.03.2023 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, що передбачає і фізичне затримання підозрюваної особи. Наданий час, крім показань самого ОСОБА_3 , обставин, які б вказували на перевищення влади або службових повноважень працівників СБУ України, у матеріалах кримінального провадження відсутні.

На теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, встановлюється наявність події та складу кримінального і правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КПК України. У разі встановлення під час досудового розслідування об`єктивних даних, що можуть свідчити про незаконні дії працівників поліції, стороною обвинувачення будуть вжиті заходи для притягнення відповідних осіб до кримінальної відповідальності у встановленому законодавством порядку та залучення потерпілої сторони.

За наведеного вище, на даному етапі досудового розслідування надання статусу потерпілої особи було б передчасним.

На підставах викладеного слідчий суддя вважає, що слідчий ОСОБА_4 прийшов до правильного висновку, що кримінальне процесуальне законодавство допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині 1 статті 55 КПК. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено частині 1 статті 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Тому суд, вважає, що твердження заявника ОСОБА_3 , про те, що йому завдано тілесних ушкоджень з метою отримання від ОСОБА_3 показів необґрунтованою, надуманою та безпідставною.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя, дійшов висновку, що постанова слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання щодо залучення у якості потерпілого є вмотивованою, обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.40, 55, 303-304, 306, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого ДБР ОСОБА_4 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000089 від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 365 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1