ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1957/25 Справа № 191/3123/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000516, якою кримінальне провадження щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої за ч. 1 ст. 122 КК України закрито, звільнено її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України закрито, звільнено її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1ст.122 КК України, що згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, обвинувачена та потерпіла примирилися, потерпіла претензій до обвинуваченої не має, не заперечує проти звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, тому суд першої інстанції зробив висновок про можливість звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, з підстав, передбачених ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченої з потерпілою, та закриття кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить ухвалу суду першої інстанції змінити, задовольнити клопотання потерпілої ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження та закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч. 1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вказує на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, яке є умисним, що виключає можливість застосування до неї положень ст. 46 КК України. Прокурор зауважує, що потерпілий під час судового розгляду заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення, а тому кримінальне провадження підлягало закриттю з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Окрім доводів, аналогічних за змістом тим, що наведені в апеляційній скарзі прокурором у кримінальному провадженні, прокурор вказує на неможливість ухвалення судом апеляційної інстанції нової ухвали, оскільки до повноважень апеляційного суду не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів без клопотання учасників провадження.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 та просила призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та просила змінити ухвалу суду першої інстанції.

Потерпіла ОСОБА_8 поклалась на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, підлягає задоволенню, апеляційну скарга першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог процесуального закону судом першої інстанції не дотримано виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали правильно дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, але в резолютивній частині безпідставно застосував положення ст. 46 КК України та звільнив обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження у зв`язку з примиренням останньої з потерпілою ОСОБА_8 .

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Статтею 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

При цьому санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років, тобто вказаний злочин, у розумінні ч. 4 ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Однак злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, характеризується умисною формою вини, що виключає можливість застосування положень ст. 46 КК України.

На противагу викладеному судом першої інстанції прийнято рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції, розглянувши клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження, дійшов висновку, що, оскільки ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, щиро кається у вчиненому, примирилась з потерпілою, дане кримінальне провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, а тому наявні всі умови та підстави, передбачені кримінальним законом для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі ст.46 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду першої інстанції з заявою про закриття кримінального провадження на підставі ч. 7 ст. 284 КПК України, оскільки в неї відсутні будь-які претензії до обвинуваченої, з якою потерпіла примирилась та відмовляється від обвинувачення в даному кримінальному провадженні.

За вимогами ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке не пов`язане з домашнім насильством, дане кримінальне провадження відповідно до ч. 1 ст. 477 КПК належить до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого та закривається у разі відмови потерпілого від обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, в той час як мав закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, мотиви ухваленого рішення судом першої інстанції свідчать про неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що у свою чергу перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:) неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п.3 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, підлягає задоволенню, апеляційна скарга першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року зміні щодо мотивів закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 змінити, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4