Справа № 466/3141/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/495/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

адвоката ОСОБА_10 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

цією ухвалою залишено без задоволення заяву захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про перегляд вироку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 травня 2018 року за нововиявленими обставинами.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається те, що суд розглянув справу без участі захисника та засудженого, й відмовив у задоволенні заяви.

Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Акцентує, що у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами зазначала про те, що під час повторної судово-почеркознавчої експертизи, висновок якої № 2288 від 18 березня 2009 року був взятий судом як доказ при постановленні судового рішення, досліджувались вільні зразки підпису померлої ОСОБА_11 на документах за 1994, 19972002 роки, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрито кримінальне провадження № 0000357 за ч.4 ст. 385, ч.2 ст. 384 КК України за фактом надання завідомо неправдивого експертного висновку та використання прокурором у кримінальному провадженні завідомо неправдивих доказів експертиз.

Звертає увагу, що 19 жовтня 2023 року під час допиту свідка ОСОБА_12 встановлено, що він працював на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на різних посадах, а саме, бухгалтера, заступником директора та директором. Окрім цього, свідок підтвердив, що бухгалтери мали право підпису банківських документів від імені підприємства.

Наголошує, що 16 січня 2024 року свідок ОСОБА_13 повідомила, що у 20002010 р.р. працювала бухгалтером на ОТВП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і особисто підписувала фінансові документи, зокрема й «розрахунок сплати єдиного податку». Зазначила, що підприємство мало лише одну печатку. Ствердила, що раніше, її ніколи не допитували в межах кримінальної справи № 143/-2120.

На думку апелянта, враховуючи вищенаведені показання, виникають сумніви щодо достовірності зразків підпису, які досліджувались у 2009 році, оскільки, існує ймовірність, що такі належали не ОСОБА_11 , а бухгалтерам підприємства.

Окрім цього, покликається на те, що 08 травня 2024 року слідчий ОСОБА_14 призначив нову судово-почеркознавчу експертизу з метою перевірки, чи дійсно зразки, надані у 2009 році, належали саме ОСОБА_11 .

Також зазначає, що 25 жовтня 2024 року складено висновок комісійної експертизи ОНДІСЕ №24-2718, згідно з яким не встановлено, що підписи на документах виконані саме ОСОБА_11 , як збіжні, так і розбіжні ознаки не дають підстав для певного висновку.

Наголошує, що достовірність висновку 2009 року викликає обґрунтовані сумніви, а відтак, наведене свідчить про нововиявлені обставини, які ставлять під сумнів висновки, покладені в основу обвинувального вироку, і такі не були відомі ні стороні захисту, ні суду, оскільки ОСОБА_6 не перебував у трудових або корпоративних відносинах із підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Акцентує, що суд безпідставно вважає, що висновок комісійної експертизи від 25 жовтня 2024 року не є достатньою підставою для сумніву у правильності висновку від 2009 року. Однак саме експертиза ІНФОРМАЦІЯ_4 встановила відсутність однозначності щодо автентичності підписів.

Не погоджується із мотивами суду про те, що ці обставини не є нововиявленими, оскільки такі, стали відомі лише після допиту свідків у 20232024 роках у межах нового кримінального провадження.

Звертає увагу, що суд помилково покликається на те, що вина ОСОБА_6 встановлена іншими доказами. Проте в межах справи № 143/-2120 проводилась лише одна почеркознавча експертиза (2009 року). Інші експертизи з цивільних справ. Крім цього, свідка ОСОБА_13 , не було допитано ні під час досудового розслідування, ні в суді.

Просить скасувати ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 травня 2025 року та вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 травня 2018 року, ухвалити новий вирок, яким виправдати засудженого ОСОБА_6 .

Викликати і допитати в судовому засіданні ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Надати тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №0000357 для дослідження нововиявлених обставин.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та думку прокурора про її заперечення і залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Главою 34 КПК України визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак у таке не прибули, клопотання про відкладення судового засідання не подавали і про причини неявки суд не повідомили, а відтак наведене, всупереч доводам апеляційної скарги та з огляду на положення ч.2 ст. 466 КПК України, не перешкоджало розгляду судом першої інстанції заяви про перегляд вироку відносно засудженого ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами.

Що стосується покликання апелянта про сумнівність висновку повторної почеркознавчої експертизи №2288 від 18 березня 2009 року, на якому ґрунтувався обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновку комісійної експертизи №24-2718 від 25 жовтня 2024 року, проведеної у кримінальному провадженні №0000357 від 06 серпня 2021 року, та об`єктивно встановив, що такий не містить категоричного висновку про підробку або невірність підписів, а лише констатує відсутність однозначності.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, мотивовано спростував доводи сторони захисту, зазначивши, що висновок комісійної почеркознавчої експертизи №24-2718 від 25 жовтня 2024 року не може розцінюватися як нововиявлена обставина у розумінні п.1 ч.2 ст. 459 КПК України. Як вбачається з матеріалів справи, дана експертиза мала інший предмет дослідження, а саме порівняння двох груп документів із вільними зразками підписів від імені ОСОБА_11 , датованих 1993 1994 та 1998 2002 роками. При цьому експерти не дійшли категоричного висновку, чи виконані ці підписи однією особою чи різними особами.

Окрім цього, всупереч доводам апелянта, суд першої інстанції обґрунтовано акцентував, що повторна судово-почеркознавча експертиза №2288 від 18 березня 2009 року проводилася на підставі вільних зразків підписів, максимально наближених за часом до дати укладення договору купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року, і тому її висновки мають більшу доказову цінність. Відтак, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що висновок №24-2718 від 25 жовтня 2024 року сам по собі не є достатньою підставою для спростування достовірності висновку повторної експертизи №2288 від 18 березня 2009 року.

Так, нововиявленою обставиною у розумінні п.1 ч.2 ст. 459 КПК України може бути лише встановлення факту підроблення чи штучного створення доказів, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням за наслідками кримінального провадження, однак, жодного відповідно рішення заявником не надано.

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що сторона захисту не була позбавлена можливості знати про обставини, які стали предметом дослідження у висновку №24-2718 від 25 жовтня 2024 року. Зокрема, із протоколу від 03 листопада 2015 року про надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004129 (т.1 а.с. 331) вбачається, що стороні захисту були відкриті всі матеріали, включаючи висновки експертиз. Також підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 був вручений реєстр матеріалів досудового розслідування, де зазначено про долучення до кримінального провадження висновків експертиз. Водночас, як слушно наголошує місцевий суд в оскаржуваному рішенні, ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій сторона захисту не оспорювала законність проведення експертиз, не заявляла клопотань про відкриття документів чи визнання доказів недопустимими, а відтак, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги з цього приводу.

На думку колегії суддів, вірним є і висновок суду першої інстанції щодо доведення вини засудженого ОСОБА_6 не лише висновком експертизи №2288 від 18 березня 2009 року, а й сукупністю інших належних і допустимих доказів, а саме: показаннями свідка ОСОБА_12 ; висновком комісійної судово-почеркознавчої експертизи №2486 від 04 жовтня 2004 року (т.1 а.с. 32-36); висновком додаткової судово-почеркознавчої експертизи №584 від 23 лютого 2005 року (т.1 а.с. 40-44); висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи №9191/02 від 17 листопада 2006 року (т.1 а.с. 48-51); висновком судово-технічної експертизи реквізитів документів та друкарських форм №204/235 від 02 лютого 2009 року (т.1 а.с. 53-56); висновком судово-технічної експертизи друкарських форм та судово-почеркознавчої експертизи №530/531 від 23 лютого 2009 року (т.1 а.с. 59-64); висновком судово-технічної експертизи реквізитів документів та друкарських форм №731/732 від 09 червня 2010 року (т.1 а.с. 74-77).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що під час судового розгляду досліджувалися всі відповідні докази договір купівлі-продажу від 04 листопада 1999 року, висновки експертиз, і сторона захисту не заявляла будь-яких зауважень чи заперечень щодо їх допустимості або достовірності, а отже, відсутні об`єктивні перешкоди для того, щоб сторона захисту могла дізнатися про зазначені обставини ще на стадії судового розгляду.

Не знайшли свого підтвердження покликання захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 доводять, що надані на експертизу матеріали вільних зразків підписів, за результатами чого складено висновок № 2288 від 18 березня 2009 року належать не ОСОБА_11 , а колишнім бухгалтерам ОТВП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », у зв`язку з неможливістю врахування у даному кримінальному провадженні протоколів допиту свідків ОСОБА_12 від 19 жовтня 2023 року та ОСОБА_13 від 16 січня 2024 року, оскільки відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд вправі обґрунтовувати свої рішення лише показаннями, безпосередньо отриманими у судовому засіданні, або у порядку, визначеному ст. 225 чи 615 КПК України. Разом з тим, вище зазначені протоколи допиту складені слідчим у межах іншого кримінального провадження №0000357 без дотримання порядку отримання показань, що виключає можливість їх врахування судом, з чим погоджується колегія суддів.

Така невизначеність, на переконання колегії суддів, не може спростувати висновок повторної судово-почеркознавчої експертизи №2288 від 18 березня 2009 року, який є належним і допустимим доказом.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на наявність низки інших експертних висновків (2004, 2005, 2006, 2009, 2010 років), які долучені до справи та проаналізовані судом першої інстанції, отримані в порядку і в спосіб, передбачений КПК України, проведені компетентними експертами з дотриманням методик, які узгоджено підтвердили факт виконання підписів не ОСОБА_11 , а іншою особою, та підроблення відтисків печаток.

Відтак, аналізуючи матеріали справи, доводи захисника, викладені в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, зводяться до незгоди із встановленими фактичними обставинами справи, до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом, та переліку недоліків, які, на думку сторони захисту, допущені судом при ухваленні вироку, про що констатовано у оскаржуваному судовому рішенні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріли заяви захисника адвоката ОСОБА_7 про перегляд вироку ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 травня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами з покликанням на норми законодавства та актуальну судову практику, підставно відмовив в задоволенні такої, належним чином мотивувавши це в своїй ухвалі, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, чи які б виправдовували відступ від принципу остаточності судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2025 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4