Справа № 201/8138/25
Провадження № 1-кп/201/1072/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000856 від 17.06.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білицьке Добропілля Покровського району Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має середню освіту, не одружений, утриманців не має, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовому званні «солдат», раніше судимий:

- 30.04.2025 року Шевченківським районним судом м. Дніпра за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн (штраф не сплачено),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 110 від 15.04.2024, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду солдата резерву 64 запасної роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №30 від 30.01.2025, солдата ОСОБА_3 звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, а також знято з усіх видів забезпечення з 19 січня 2025 року, а з котлового забезпечення з 20 січня 2025 року.

Згідно зі ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, ст.41 Конституції України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX, Указом 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX, Указом 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 15 квітня 2025 року № 235/2024, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2024 року строком на 90 діб - до 05:30 06 серпня 2025 року.

Отже, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України (далі - Статут), бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, діючи умисно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, 17.06.2025 приблизно об 16:12 год., більш точний час не встановлено, у солдата ОСОБА_3 , який перебував у приміщенні коридору напроти палати № 1Д, розташованої на третьому поверсі «Центру фізичної та медичної реабілітації» КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради» за адресою: м. Дніпро, пл. Соборна, 14, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, солдат ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_7 , який в цей час прямував коридором до середини приміщення вище вказаної палати, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході словесної розмови з останнім, користуючись своєю фізичною перевагою, почав чіплятися до ОСОБА_7 та перевіряти вміст карманів шортів, у які він був одягнений, при цьому останній, у свою чергу, почав чинити супротив солдату ОСОБА_3 , в результаті чого, не втримавшись на ногах, самостійно впав на підлогу.

В подальшому, солдат ОСОБА_3 , з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите заволодіння особистим майном ОСОБА_7 , до кінця, при цьому усвідомлюючи відкритий характер своїх дій для потерпілого, заліз правою рукою у внутрішній карман шортів, у які був одягнений ОСОБА_7 , та витягнув з кишені належний останньому мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 13 Pro 8/256 GB, Midnight Black, вартістю 5931, 67 грн., тим самим, відкрито заволодів належним останньому майном.

Після цього, ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 5931,67 грн..

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3.Позиція представника потерпілого

Потерпілий ОСОБА_7 надав до суду заяву, в якій повідомив про відсутність претензій до ОСОБА_3 , просив розглянути кримінальне провадження без його участі, покарання призначити на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначення покарання

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії тяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.

Тому відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого (телефон повернутий потерпілому), даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, отримав поранення, втім бажає продовжувати нести службу, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією інкримінованої йому статті.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Застосування положень ст. 71 КК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Оскільки дане кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив після ухвалення вироку Шевченківським районним судом м. Дніпра від 30.04.2025 року, яким останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який ним не сплачено, остаточне покарання необхідно призначити за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 72 КК України вказане покарання у виді штрафу, призначене Шевченківським районним судом м. Дніпра 30.04.2025 рокупідлягає самостійному виконанню.

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні потерпілим до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

17.06.2025 ОСОБА_3 затриманий (т. 1 а.п. 37-40). 19.06.2025 слідчим суддею ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 121 120 грн, з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.п. 205).

Тому з огляду на призначене покарання до набрання вироком законної сили вказаний запобіжний захід слід залишити незмінним. Можливість внесення застави слід скасувати.

Початок строку відбуття призначеного покарання слід обчислювати з 15.07.2025, зарахувавши на підставі п. 1-а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17.06.2025 по 14.07.2025 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 1782,80 грн, у зв`язку із проведенням судової експертизи (т. 1 а.п. 67), які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Дніпра від 30.04.2025 року, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч грн), яке згідно із ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

ОСОБА_3 початок строку відбуття призначеного покарання обчислювати з 15.07.2025 року, зарахувавши йому на підставі п. 1-а ч. 1, ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17.06.2025 по 14.07.2025 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити незмінним. Можливість внесення застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 121 120 грн скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1782,80 грн.

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

- мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 13 Pro 8/256 GB, Midnight Black, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - залишити останньому за належністю (т. 1 а.п. 30);

- два оптичні диски зберігати при матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 87, 107).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1