Справа № 296/9474/21
Вирок

Іменем України

01 липня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.06.2021 Корольовським районним судом м. Житомира за ч.1 ст. 185 КК України

до 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт;

- 27.05.2025 Житомирським районним судом Житомирської області за ч.2 ст. 190 КК України до 02 років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 13.07.2021 близько 15 години 00 хвилин перебував біля «Ботанічного саду», поблизу будинку 12 по пров. 2-й Київський в м. Житомирі, де у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме: мобільним телефоном торгової марки «ZTE», модель «Blade 20 Smart (4GB/128GB)», який належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, перебуваючи у вказаному місці, за згаданих вище обставин, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, попросив у ОСОБА_6 надати йому вказаний мобільний телефон для здійснення дзвінка, при цьому повідомив останньому неправдиві відомості про те, що поверне мобільний телефон після здійснення дзвінка, хоча наміру повертати його власнику не мав.

В свою чергу, ОСОБА_6 , будучи помилково впевненим в правдивості та добросовісності дій ОСОБА_5 , не здогадуючись про його злочинні наміри, добровільно надав останньому свій мобільний телефон торгової марки «ZTE», модель «Blade 20 Smart (4GB/128GB)», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , нібито для здійснення дзвінка. Отримавши у вказаний спосіб дане майно, ОСОБА_5 місце вчинення злочину залишив та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_6 , а саме мобільним телефоном торгової марки «ZТЕ», модель «Blade 20 Smart (4GB/128GB)», IMEI 1: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2 437 грн. 40 коп., чим завдав ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, усвідомив наслідки скоєного ним правопорушення, не заперечував фактичних обставин, вказаних в обвинувальному акті.

Законний представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про проведення судових засідань без їх участі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно визнав провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого як особу.

Відповідно до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, як умисні дії, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше був судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

Беручи до уваги вище перелічені обставини вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 засуджений вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2025 за ч.2 ст. 190 КК України до двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховує покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

За таких обставин, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд застосовує вимоги ч.4 ст. 70 КК України, та за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та вироком Житомирського районного суду Житомирської області призначає остаточне покарання.

На думку суду, зазначене покарання є законним, справедливим, цілком достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.07.2021 року на мобільний телефон марки «ZТЕ» у корпусі бірюзового кольору, чохол чорного кольору, сім карту ТОВ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_3 та карту «МОНОБАНК» за номером НОМЕР_4 - підлягає скасуванню.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за вказаним вироком та вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 27.05.2025 року призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 02 (двох) років 06 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.07.2021 року на мобільний телефон марки «ZТЕ» у корпусі бірюзового кольору, чохол чорного кольору, сім карту ТОВ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_3 та карту «МОНОБАНК» за номером НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1372 грн 88 коп процесуальних витрат на залучення експерта.

Речові докази: мобільний телефон марки «ZТЕ» у корпусі бірюзового кольору, чохол чорного кольору, сім карту ТОВ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_3 та карту «МОНОБАНК» за номером НОМЕР_4 повернути за належністю власнику ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку в день його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1