Номер провадження: 11-кп/813/948/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000321 від 27.02.2023 року за апеляційною скаргою прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та йому призначено покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 26.02.2024 року до дня набрання вироком законної сили у співвідношенні день за день, та на підставі ч. 7 ст. 72 КК України зараховано у строк призначеного покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом за період з 26.05.2023 року по 10.07.2023 року, у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з моменту взяття під варту 26.02.2024 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вироком суду вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, при невстановлених обставинах, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс та психотропну речовину - амфетамін, з метою подальшого збуту.

У подальшому, під час огляду місця події, 27.02.2023 року, у період часу з 16 годин 45 хвилин по 17 годину 05 хвилин, на ділянці місцевості, яка розташована біля будинку №14 по вул.Генерала Швигіна, в м. Одесі, ОСОБА_8 добровільно вказав на згорток в якому містилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, який він зберігав при собі з метою збуту та викинув побачивши співробітників поліції. Маса амфетаміну у речовині становить 0,334 г.

У подальшому, 27.02.2023 року, в період часу з 19 години до 19 годин 59 хвилин, на території Малиновського району в м. Одеса, під час оглядів місць подій, на ділянці місцевості біля будинку №10 по вул. контр-адмірала Луніна в м. Одесі, на ділянці місцевості, біля будинку №15а по вул. контр-адмірала Луніна в м. Одесі, на ділянці місцевості, біля під`їзду № 2 будинку №16 по вул. Генерала Швигіна в м. Одесі, ОСОБА_8 добровільно вказав на місця, де він залишив «закладки», з метою збуту, які в подальшому були вилучені працівниками поліції і які містили особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою 2,45 г та психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 0,623 г.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу та психотропної речовини.

Не погоджуючись з вироком суду прокурорподав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі, строком на 6 (шість) років, з конфіскацією майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Прокурор зазначає, що санкція ч.2 ст.307 КК України, в редакції закону, яка діяла на момент вчинення злочину, так і на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, передбачала мінімальний розмір покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, може бути лише за наявності кількох (не менше двох) пом`якшуючих обставин і воно має бути вмотивованим. Всупереч вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність, суд необґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у розмірі меншому, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна, не мотивувавши належним чином підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

В іншій частині вирок суду прокурор просить залишити без змін.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу; думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ніким не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вони не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора про невірне застосування судом першої інстанції вимог кримінального закону при призначенні покарання є обґрунтованими, з урахуванням наступного.

Згідно положень ст. 413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак, наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд свого рішення належним чином не мотивував.

Так, однією з засад призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення закон визначає призначення судом покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, ст.69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність, є призначення покарання «нижче нижчого». Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Апеляційний суд визнає слушними доводи прокурора щодо відсутності підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.ч.1,2 ст.66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст.ст. 66, 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Наведене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладену в багатьох судових рішеннях, зокрема в постанові від 01.08.2023 року (справа №621/2376/22).

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що суд при призначенні покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, послався на наявність щирого каяття, про яке, на думку місцевого суду свідчить той факт, що ОСОБА_8 послідовно, як на стадії досудового слідства, так і в суді, надавав правдиві показання, добровільно повідомив правоохоронні органи про інші факти своєї противоправної діяльності, які не були відомі працівникам поліції, заявив про готовність нести покарання за вчинений злочин.

Проте, посилання місцевого суду на вказані обставини, як такі, що дають підстави для застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений перебував у розшуку з 30.11.2023 року та був затриманий на підставі ухвали місцевого суду 24.02.2024 року.

Крім того, притягнення ОСОБА_8 вперше за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, на переконання колегії суддів, не є тією обставиною, яка суттєво впливає на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 діяння, та яку можна віднести до пом`якшуючих обставин.

Таким чином, місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, фактично послався на дані про особу обвинуваченого, його щире каяття та притягнення вперше за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів та не обґрунтовано визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

За встановлених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження, суд першої інстанції при призначені обвинуваченому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зокрема положення ст.69 КК України, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Санкцією ч.2 ст.307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з конфіскацією майна.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому злочині, колегія суддів вважає достатнім призначення покарання у виді мінімального покарання, передбаченого санкцією вказаної норми кримінального закону.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 407, 409, 413, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2024 року, в кримінальному провадженні №0000321 від 27.02.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст.307 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4