Справа № 728/2735/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/400/25
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, дистанційно в режимі відеоконференції із захисником, з використанням його власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000087 від 01 серпня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2025 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Варварівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянки України, з середньою освітою, працюючої оператором машинного доїння ПСП «Авангард», заміжньої, яка має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої по АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджена за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 2404 грн. 60 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

У задоволенні іншої частини вимог цивільного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 5000 грн.

Скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.09.2024 на предмет, зовні схожий на сокиру з довгою ручкою світлого кольору, яку було поміщено до спеціального пакету SUD4034146, а також на 2 предмета, зовні схожі на сокири: одна із світлою лакованою ручкою, інша з сірою ручкою, які поміщені до спеціального пакета SUD4034145.

Питання про долю речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 10 липня 2024 року близько 19 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території господарства, розташованого в АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із своїм рідним братом ОСОБА_9 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , умисно завдала останньому один удар лезом сокири в ділянку лівої руки, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани лівої кінцівки в ділянці кисті та променево-зап`ясткового суглобу, з ушкодженням сухожилків м`язів, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад 21 день.

Згідно зі ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пункт п.b ст.3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210), Стамбул, 11 травня 2011 рік, встановлює, що домашнє насильство означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжям або партнерами, незалежно від того чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_8 вчинила домашнє насильство у формі фізичного насильства відносно свого рідного брата ОСОБА_9 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вказуючи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку, звертає увагу на те, що суд в основу обвинувального вироку поклав показання потерпілого ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_10 , та в той же час поставив під сумнів і не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка є свекрухою обвинуваченої, в частині, яка є непослідовною, сумбурною та неузгодженою з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами.

Також судом не взято до уваги, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06.03.2025 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за те, що 10.07.2024 року, близько 19 години, в ході конфлікту з рідною сестрою ОСОБА_8 наніс їй тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. За таких обставин, переконаний адвокат, саме ОСОБА_9 наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження і міг отримати тілесні ушкодження в іншому місці.

Посилаючись на положення ст. 92 КПК України, підкреслює, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається, зокрема на потерпілого. Крім того, ст. 122 КК України не передбачає відповідальності за вчинення домашнього насильства, а для кваліфікації дій особи за ст. 126-1 КК України необхідна ознака систематичності.

Також адвокат у своїй апеляційній скарзі, розкриваючи зміст положень ст.ст. 50, 65 КК України та посилаючись на п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», стверджує, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 122 КК України є занадто суворим і явно несправедливим.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка наполягала на безпідставності аргументів сторони захисту та на законності і обґрунтованості вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у потерпілого ОСОБА_9 із рідною сестрою, обвинуваченою ОСОБА_8 , стався конфлікт через автомобіль, який йому віддали в користування і на вимогу сестри та зятя повинен був повернути або сплатити гроші.

10 липня 2024 року близько 19 год. потерпілий ОСОБА_9 разом з дружиною прибув за місцем проживання обвинуваченої щоб віддати автомобіль, зайшов на подвір`я, де йому назустріч вийшла сестра разом з чоловіком ОСОБА_12 та розпочала конфлікт, намагаючись ударити брата, на що той відштовхнув сестру, за яку вступився її чоловік ОСОБА_12 , взявши до рук граблі.

ОСОБА_9 вихопив граблі та почав відбиватися ними від сестри та її чоловіка, потім сестра ОСОБА_13 схопила сокиру, яка була схожа на ту, якою на базарі м`ясо у павільйонах рубають, потерпілий почув крик дружини про небезпеку і побачив, що його сестра замахується на нього сокирою, він прикрився рукою від удару сокирою, удар прийшовся по руці, сестра розрубала йому руку.

Вони покинули автомобіль ВАЗ 2101 біля двору. а також ключі від нього, в салоні автомобіля залишилася сумка з документами потерпілого, паспорт, посвідчення водія, техпаспорт на автомобіль`Рено», документ бронь ТЦК, дозвіл на пересування в нічний час.

Судово-медичні данні вказують на те, що у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у виді рубаної рани лівої верхньої кінцівки в ділянці кисті та променево - зап`ясткового суглобу з ушкодженням сухожилків м`язів.

В їх утворенні могла мати місце однократна динамічна дія (удар) предмета, маючого більш-менш гострий край або лезо та порівняно велику масу, тобто дія гострого (рубального) предмета, при цьому місцем прикладання травмуючої сили була ліва рука потерпілого, а особливості їх характеру та локації не виключають можливості виникнення за умов та в час, викладених у постанові про доручення проведення судово-медичної експертизи, а саме: «10.07.2024 близько 19:00 години… тримаючи в руках сокиру нанесла лезом сокири удар в область лівої руки…» та виключають можливість утворення в умовах падіння на площині, в тому числі, якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх). За ступенем тяжкості тілесне ушкодження не супроводжувались загрозливими життю явищами, але в комплексі відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Заперечення обвинуваченої ОСОБА_14 , її чоловіка свідка ОСОБА_15 , а також свекрухи свідка ОСОБА_11 , що ОСОБА_8 тілесних ушкоджень своєму братові потерпілому ОСОБА_9 сокирою не заподіювала, а той їх отримав в іншому місці, не заслуговують на довіру та спростовуються зібраними доказами.

Так свідок ОСОБА_16 медичний працівником місцевого медпункту підтвердила, що влітку, у вечірній час вона виявила у себе в телефоні пропущений дзвінок, передзвонивши на який з`ясувала, що до неї додому приходили ОСОБА_17 з дружиною ОСОБА_18 , щоб отримати медичну допомогу, оскільки у ОСОБА_19 була травмована рука, однак не застали її вдома; на час телефонного дзвінка вони їхали до лікарні; про причини виникнення травми їй не повідомляли.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснив, що доводиться кумом ОСОБА_9 і проживає приблизно за 500 м від господарства Позднякових. Улітку минулого року, ближче до вечора, до нього прийшли ОСОБА_17 з дружиною з проханням перев`язати ОСОБА_19 рану на руці та доставити до лікарні. При цьому розповіли, що у ОСОБА_19 був конфлікт з ОСОБА_8 , яка ударила його сокирою. Ліва рука у ОСОБА_19 була сильно розсічена і в крові. Через 3-5 хвилин вони виїхали до лікарні. Дорогою зустріли поліцейських та автомобіль швидкої допомоги, які їхали до Позднякових. Працівник швидкої допомоги поправила ОСОБА_19 пов`язку, а поліцейські, побачивши руку ОСОБА_19 , наказали швидко їхати до медичного закладу.

Враховуючи послідовність показань потерпілого, якого в подальшому після нанесення тілесних ушкоджень до лікарні відвозив свідок ОСОБА_20 , який зокрема підтвердив, що безпосередньо, фактично одразу після отримання потерпілим рубаної рани руки надавав останньому допомогу та відвозив до лікарні, де і була зафіксована травма та надана медична допомога, що виключає отримання цього ушкодження вже за інших обставин, поза межами конфлікту з ОСОБА_8 .

При цьому наявність саме рубаної травми кисті руки, підтверджує показання потерпілого в тій частині, що знаряддям злочину була сокира, а враховуючи обмежений час отримання такої травми та виключне коло осіб, у присутності яких відбувався розвиток конфлікту, не зважаючи на те, що таке знаряддя встановлено не було, апеляційний суд погоджується з висновком, що саме обвинувачена ОСОБА_8 сокирою спричинила рубану рану лівої верхньої кінцівки в ділянці кисті та променево-запясткового суглобу потерпілому ОСОБА_9 .

Такі висновки суду посилюються і показаннями свідка ОСОБА_21 , який бачив у ОСОБА_8 в руках якийсь предмет середнього розміру схожий на сокиру. При цьому свідок ОСОБА_15 , при дачі показань, вказував, що вони з дружиною виходили на вулицю, що не ставить під сумнів та не виключає показання свідка ОСОБА_21 щодо можливості сприймати інформацію в частині можливості бачити знаряддя злочину, випадковим очевидцем якого він і став.

Відсутність знаряддя злочину, наявність якого заперечує сама обвинувачена та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , не свідчить про безпідставність показань потерпілого з даного питання, та на переконання колегії суддів обумовлене часом проведення такої слідчої дії, як обшук, що мав місце 02 вересня 2024 року та часом отримання потерпілим тілесного ушкодження 10 липня 2024 року, що унеможливило його відшукання.

Усупереч твердженням апелянта, колегія суддів проаналізувавши показання свідка ОСОБА_11 погоджується з висновком місцевого суду щодо неузгодженості частини показань цього свідка та вважає їх інформативними лише в частині доказування часу та місця самої події злочину та визначеного кола учасників самої конфліктної ситуації, що виникла раптово.

Те, що свідок бачила, як потерпілий самостійно пішов з двору, де проживає обвинувачена, не свідчить та не виключає наявність у останнього травми у вигляді рубаної рани. Більше того, апеляційний суд критично відноситься до показань цього свідка і в частині заперечення використання обвинуваченою будь-якого знаряддя злочину, що є цілком обґрунтованим з огляду на те, що обвинувачена є невісткою свідка та вони разом проживають однією сім`єю. Показання свідка ОСОБА_11 в частині отриманні потерпілим травми у його товариша, є лише припущенням свідка, що не спирається на жодний доказ, отриманий у ході досудового розслідування, які були досліджені судом.

При детальному дослідженні експертизи, колегією суддів встановлено, що надана на експертизу медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_9 , 1982 року народження, містить інформацію про те, що ОСОБА_9 поступив у травматологічне відділення Бахмацької міської лікарні 10.07.24року біля 20 год. 30 хв., де йому було встановлено діагноз: рубана рана лівої кисті та проведена первинна хірургічна обробка рани, зашито сухожилля та саму рану.

Враховуючи ці обставини, апеляційний суд не вбачає жодних підстав ставити під сумнів показання самого потерпілого та ряду свідків, які повністю узгоджуються між собою в частині отримання тілесного ушкодження, зокрема і особи, яка нанесла це тілесне ушкодження, якою є обвинувачена ОСОБА_15 .

Додана до апеляційної скарги копія вироку від 06 березня 2025 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у побитті своєї сестри ОСОБА_8 і заподіянні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, що мало місце 10 липня 2024 року близько 19 години, не спростовує правильності висновків суду у вироку від 18 лютого 2025 року, оскільки брат із сестрою зустріч розпочали з конфлікту і побиття один одного, відповідно кожний несе відповідальність за наслідки своїх дій.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про неповноту судового розгляду, невинуватість обвинуваченої та відсутність достатніх доказів для доведення її винуватості в суді не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачена не вчиняла кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за який її засуджено повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Позиція захисту, що ст. 122 КК України не передбачає відповідальності за вчинення домашнього насильства, а для кваліфікації дій особи за ст. 126-1 КК України необхідна ознака систематичності судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на однозначний висновок, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у справі №453/225/19 (провадження №51-4000 кмо19), згідно якого злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Враховуючи встановлену судом обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачена перебуває у сімейних відносинах, що підтверджується свідоцтвами про народження потерпілого та обвинуваченої, а отже є неоспорюваним фактом, свідчить про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, що і знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що впливають на покарання; призначив обвинуваченій покарання в межах санкції, ч. 1 ст. 122 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушення.

Окрім цього, суд, приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення наявність обтяжуючої обставини та встановлену пом`якшуючу обставину, особу обвинуваченої та її ставлення до вчиненого, відсутність будь-якої критики до своєї поведінки, враховуючи, що заборони застосування ст.75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить, вважав за можливе застосувати до ОСОБА_8 ст. 75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Апеляційний суд погоджується, що застосування щодо ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання з випробуванням не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24