Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/4593/24

Номер провадження: 1-кп/511/147/25

26 червня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000596 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.08.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старостине Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресок АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), яким визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, домашнє насильство це діяння ( дії або бездіяльність) фізичного, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Приписами пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно приписів Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду в постанові від 12.02.2020 (справа № 453/225/19, провадження №51-400кмо19) злочином, пов`язаним із домашнім насильством слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року .№ 2229-VШ, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК України як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 23 серпня 2024 року приблизно о 2 годині ночі, знаходився на території подвір`я біля вхідної двері власного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з`ясовував відносини з ОСОБА_6 , з якою спільно проживав однією сім`єю, але не перебував у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, яка також знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.

Далі ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних взаємовідносин, діючи з кримінально протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (спричинення тілесних ушкоджень), однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, штовхнув ОСОБА_6 своєю рукою в праве плече. Після чого, потерпіла не втрималась на ногах, втратила рівновагу та за інертною силою від вказаного поштовху впала на тверду поверхню землі на ліву сторону тулубу, вдарившись лівим плечем, отримавши закритий перелом зовнішнього (акроміального) кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків; синці (у кількості) на лівому надпліччі, садна (по 1) на передній поверхні зап`ясток.

Своїми самовпевненими діями внаслідок злочинної недбалості обвинувачений ОСОБА_8 посягнув на здоров`я ОСОБА_9 , яка від його поштовху впала з висоти власного росту на тверду поверхню наземного покриття, що призвело до отримання нею тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому зовнішнього (акроміального) кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків; синці (у кількості) на лівому надпліччі, садна (по 1) на передній поверхні зап`ясток, які не відносяться до небезпечних для життя. Проте, згідно п.п. 2.2.2, п.4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, перелом лівої ключиці спричиняє тривалий розлад здоров`я строком більше ніж 21 день і за вказаною ознакою відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Садна і синці шкіри самі по собі мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за вказаним критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.1, п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В ході судового слідства потерпіла ОСОБА_6 подала цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , яким просила стягнути з останнього на її користь матеріальну шкоду в сумі 18022,40 гривень та моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст. 128 КК України, визнав в повному обсязі, покаявся, підтвердив фактичні обставини справи і суду пояснив, що 22.08.2024 року у вечірній час він разом із ОСОБА_10 , з якою на той час перебували у цивільно-шлюбних відносинах, знаходились в гостях у ОСОБА_11 , який мешкає у гуртожитку по АДРЕСА_2 , де також були їх знайомі - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Всі разом випивали, потім приблизно о 23.40год. він вирішив йти додому, запропонував разом з ним піти і ОСОБА_14 , проте вона відмовилась. Він, прийшовши додому, одразу ліг спати. ОСОБА_14 повернулася біля 02.00 год., вона була дуже п`яною, щось кричала та гупала у двері та вікна. Він відчинив двері та сказав їй щоб вона йшла туди де була і не впустив її до хати. Вона повторно почала гупати у двері чимось металевим, потім він побачив на порозі секатор. Він відчинив двері, схопив її за майку та штовхнув з порога, вона впала на землю, потім встала та побігла в сторону сусідів. Він залишився на подвір`ї, де почав курити. Через хвилин п`ятнадцять під`їхала поліція.

Далі, обвинувачений ОСОБА_4 зазначав, що не заперечує, що ОСОБА_6 могла отримати тілесні ушкодження від того що він її штовхнув з порога, проте в нього є сумніви що від його дій вона могла зламати ключицю, оскільки він не бачив, щоб ОСОБА_14 впала на ліву сторону свого тулубу, йому здалося що вона впала на коліна та руки. Крім того, наступного дня ОСОБА_15 йому повідомив, що коли ОСОБА_14 збиралася йти додому, була дуже п`яною, а тому ОСОБА_15 разом із ОСОБА_16 вирішили провести ОСОБА_14 додому. Також зі слів ОСОБА_17 , йому стало відомо, що ОСОБА_14 не трималася на ногах і декілька разів впала, а тому він припускає що ключицю ОСОБА_14 могла зламати ще до того як повернулася додому.

Щодо заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову, обвинувачений ОСОБА_4 визнав його частково, а саме матеріальну шкоду визнав на суму 16623 гривні, а моральну визнав в розмірі двох мінімальних заробітних плат у сумі 16000 гривень, про що зазначив у письмовому відзиві на позовну заяву (а.с.60-61).

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що дійсно 22.08.2024 року у вечірній час, вони з ОСОБА_4 перебували в гостях у знайомих в гуртожитку, де всі разом вживали спиртні напої. ОСОБА_18 трохи випив потім ліг відпочивати, а вона продовжила в компанії із ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 спілкуватися та вживати алкоголь. Біля 23.30 год. ОСОБА_18 сказав, що піде вже додому, а вона з ним йти відмовилась, оскільки була на нього розлючена внаслідок негативної інформації щодо ОСОБА_18 , яку дізналася в ході розмови з ОСОБА_21 . Між нею та ОСОБА_18 відбувся словесний конфлікт, після чого ОСОБА_18 пішов додому, а вона залишилася ще в гуртожитку та продовжила випивати. Коли вона повернулася додому, то в хату зайти не змогла, оскільки були зачинені двері. Вона пішла до сараю, де взяла секатор та почала стукати у вікна та у двері, щоб розбудити ОСОБА_18 . Коли той відчинив вхідні двері, вона зайшла в хату та почала шукати ключи від свого автомобіля, який стояв у них на подвір`ї, бо не хотіла, щоб ОСОБА_18 в ранці забрав її машину для своїх власних потреб. В той час між ними почалася словесна сварка та бійка, оскільки ОСОБА_18 хотів ці ключи у неї забрати. Коли вона була на порозі він схопив її за передпліччя та так штовхнув, що вона, не втримавшись на ногах, впала з порога на землю на ліву сторону свого тулубу, почула як в неї щось хруснуло та від різкого болю, вона сильно закричала. Вона піднялася з землі, однак із-за того що була в стані алкогольного сп`яніння, не одразу зрозуміла що в неї зламана ключиця. Вона почала кричати від болю та побігла в сторону сусідки ОСОБА_22 . Прибігши до ОСОБА_22 , вона попросила щоб та зателефонувала її мамі та викликала поліцію.

Потім поліцейським вона все розповіла та попросила, щоб вони відвезли її до мами ОСОБА_23 , яка проживає в м.Роздільна, оскільки вона боялась повертатися до ОСОБА_18 . Наступного дня вона звернулася до лікарів, і 30.08.2024 року їй зробили операцію на ключиці.

Крім того, потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що на той час вони з ОСОБА_24 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, тобто перебували у цивільних шлюбних відносинах. Наразі вона проживає разом з мамою, та до ОСОБА_18 повертатися не бажає, вона йому не пробачила, що він підняв на неї руки, внаслідок чого постраждало її здоров`я, а тому має до нього матеріальні та моральні претензії.

Такожпотерпіла ОСОБА_6 в ході виступу в судових деьатах, просила суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи позицію потерпілої, суд провів судове слідство в повному загальному порядку та дійшов до висновків, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , суду показала, що вона є матір`ю потерпілої ОСОБА_25 . 23.08.2024 року в нічний час їй зателефонувала донька з номеру телефону ОСОБА_26 (листоноши з с.Старостине) та повідомила їй що ОСОБА_18 її вдарив і вона зараз знаходиться у сусідки та попросила викликати на адресу ОСОБА_4 поліцію, що вона ї зробила. Також ОСОБА_14 сказала що потім приїде до неї і все розповість. Вночі доньку привезли поліцейські та сказали, щоб вранці пішли до лікаря та зробили експертизу. Вони так і зробили, в результаті у ОСОБА_14 виявили осколковий перелом ключиці та синці. Донька дуже погано себе почувала, також їй зробили операцію і вона після цього лежала якійсь час в лікарні. ОСОБА_4 жодного разу не приїхав до неї в лікарню і не запитав як вона себе почуває, тобто йому було байдуже стан здоров`я жінки яка була його цивільною дружиною.

Будучі допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 повідомила суду, що дійсно вона працює листоношою в селі та проживає по сусідству з ОСОБА_24 по АДРЕСА_1 . Крім того зазначила що ОСОБА_18 є її племінником. Так, вона точно не пам`ятає час, та день коли це було, але точно може сказати, що це була ніч наприкінці літа 2024 року, коли вона проснулася від того що почула сильний крик ОСОБА_14 , на який вона вибігла зі своєї хати та побачила, що ОСОБА_14 йде до неї. Вона плакала та повідомила, що ОСОБА_18 її побив та не пустив до хати. ОСОБА_14 попросила у неї телефон, з якого подзвонила своїй матері, якій повідомила що її побив ОСОБА_18 і попросила викликати поліцію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , повідомив що не був свідком тих подій які відбувалися 23.08.2024 року в нічний час на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 . Але підтвердив, що у вечірній час 22.08.2024 року ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , перебували в гуртожитку по АДРЕСА_2 у брата ОСОБА_28 , в цьому гуртожитку також проживають і він, і ОСОБА_13 . Так, вони всі разом вживали спиртні напої. ОСОБА_18 пішов додому раніше ОСОБА_14 , приблизно після 23.00 години, ОСОБА_14 залишалася ще з ними. Потім він бачив що ОСОБА_14 із-за того, що була сильно на підпитку не трималася на ногах, і він разом з ОСОБА_21 вирішили провести ОСОБА_14 додому, це було приблизно о 02.00 годинні. Вони її довели до хвіртки і повернулися до свого гуртожитку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 , надала покази ідентичні показам свідка ОСОБА_30 , за виключенням того, що ОСОБА_31 , на її думку, не була такою п`яною, щоб не триматися на ногах, а просто вони її провели до їх будинку, оскільки був пізній час та ОСОБА_14 сама їх про це попросила. Подій які відбувалися між ОСОБА_14 та ОСОБА_18 на їх подвір`ї, вона не бачила, а тому нічого повідомити не може. Вона не бачила, щоб ОСОБА_14 падала, коли вони її проводжали до хати.

Також вина обвинуваченого та його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з кримінального провадження №0000596, де вказано, що за заявою ОСОБА_6 від 26.08.2024 року - 26.08.2024 року о 14:57:57 внесені відомості в ЄРДР про вчинення злочину за правовою кваліфікацією 128 КК України з наступною фабулою про те, що 23.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , її цивільний чоловік ОСОБА_4 в ході сварки штовхнув її внаслідок чого, вона не втримала рівновагу та впала. Внаслідок падіння ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому акромального кінця лівої ключиці; (а.к.п.62);

- заявою ОСОБА_6 від 26.08.2024 року до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області з такими самими відомостями, що зареєстрована за №5668, яка зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» ЖЕО (а.к.п.65-66);

- медичною довідкою рентгенограми №5073 від 23.08.2024 року з відомостями, що у ОСОБА_6 виявлено перелом акроміального кінця лівої ключиці зі змішанням уламків поперечних кісток (а.к.п.68,69);

- постановою слідчого від 26.08.2024 року про визнання ОСОБА_6 потерпілою у кримінальному провадженні №0000596 від 26.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України (а.к.п.67);

- протоколом огляду від 26.08.2024 року, відповідно до якого слідчий за участю свідка ОСОБА_23 , на підставі її дозволу, провів огляд належного їй мобільного телефону, з якого встановлено час отримання дзвінка від абонента «Катя почта» (а.к.п.71-79);

- висновком експерта №60 від 26.09.2024 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_6 були виявлені наступні ушкодження: закритий перелом зовнішнього (акроміального) кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків; синці (у кількості 2) на лівому надпліччі, садна (по 1) на передній поверхні обох зап`ясток. Перелічені вище ушкодження спричинені, можливо у зазначений вище час 23 серпня 2024 року, внаслідок дій тупим предметом (-ами). Характерні особливості предметів (-у), що травмували, у наявних ушкодженнях не відобразилися. Характер і локалізація перелому (у ділянці зовнішнього кінця ключиці) категорично не виключає можливості утворення внаслідок падіння підекспертної з ударом ділянкою лівого плечового суглобу о тверду поверхню. Наявні у ОСОБА_6 ушкодження не відноситься до небезпечних для життя; перелом лівої ключиці спричиняє тривалий розлад здоров`я (строком більш як 21 день) і за вказаною кваліфікаційною ознакою відповідає категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (відповідно до п.2.2.2, п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень№ 1995р.) Садна і синці шкіри самі по собі мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за вказаним критерієм кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження ( а.к.п.80-81);

- протоколом огляду місця події від 16.10.2024 року, згідно якого слідчим на підставі дозволу ОСОБА_4 було оглянуто подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.к.п. 91-96)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05.12.2024 року, відповідно до якого слідчий провів слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_4 , де останні спочатку розповіли, а потім кожний по черзі показали яким чином та в якій послідовності відбувалися події 23.08.2024 року о 02.00 год. на території подвір`я розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відтворений в судовому засіданні флешносій із записом слідчого експерименту повністю відповідає зазначеному у письмовому протоколі, заперечення не заявлені (а.к.п. 100-103,104);

- висновком експерта №90 від 14.12.2024 року, проведеного на підставі даних судово-медичної експертизи (за матеріалами справи) громадянки ОСОБА_6 , та враховуючи дані протоколів допиту і проведеного слідчого експерименту, з якого вбачається, що враховуючи характер і локалізацію виявленого ушкодження (перелом зовнішнього (акроміального) кінця лівої ключиці), цілком ймовірне утворення його при тому механізмі, на який вказували підекспертна і підозрюваний у протоколах допиту та у ході проведення слідчого експерименту (зокрема зі слів підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: при падінні ОСОБА_6 після попереднього поштовху на лівий бік з ударом ділянкою лівого плечового суглобу о тверду поверхню. (а.к.п.105-106)

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стороною захисту яких-небудь доказів на спростування обвинувачення ОСОБА_4 не заявлялось та суду не надано.

Клопотань про визнання доказів недопустимими в ході судового слідства стороною захисту також не заявлялося.

Суд, дотримуючись принципу змагальності, створивши умови для подання сторонами всіх наявних доказів, вважає, що стороною обвинувачення подано належні та допустимі докази, які вказують на причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Судом в повному обсязі допитані свідки та досліджені докази, представлені стороною обвинувачення, об`єктивний аналіз яких приведений у вироку в сукупності з усіма обставинами справи. Докази у справі узгоджуються між собою і підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він задовільно характеризується за місцем проживання (а.к.п.84), є особою раніше не судимою (а.к.п.89), на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, ( а.к.п.88)

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення відносно особи з якою пребуває у близьких відносинах.

Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_4 Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації», вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень (рівень впливу історіїї правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як середній), а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, при середньому рівні небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, встановлених ч.1 п.1,2 ст.76 КК України (а.к.п.37-42).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь - письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, якими відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття ОСОБА_4 , враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка просила суд суворо не карати обвинуваченого, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з можливим звільненням його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та ч.2 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому суд вважає що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість, зокрема, призначення покарання з випробуванням.

Щодо заявленого цивільного позову, суд зазначає наступне.

В ході судового слідства потерпіла ОСОБА_6 подала цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 , яким просила стягнути з останнього на її користь матеріальну шкоду в сумі 18022,40 гривень та моральну шкоду в сумі 100000 гривень (а.с.43-46).

В частинні стягнення матеріальної шкоди на суму 18022,40 грн., позов обґрунтований тим, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 , їй ОСОБА_6 було завдано тілесних ушкоджень, а саме перелому лівої ключиці, вона проходила лікування у стаціонарі хірургічного відділення м.Роздільна з 29.08.2024 року по 06.09.2024 року з діагнозом: перелом ключиці закритий перелом акроміального кінця ключиці зі зміщенням уламків. Їй було проведено операцію та накладено комплекс фіксаторів, які були придбані у ФОП ОСОБА_32 відповідно до рахунку на оплату на суму 15500 грн. а також було придбано бандаж на плечовий суглоб вартістю 1123,80 грн. Крім того нею купувалися за власні кошти призначені ліки всього на загальну суму 1398,60 грн.

В частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн, позов обґрунтований тим, що вона ОСОБА_6 тривалий час терпіла фізичну нестерпну біль, не могла взагалі рухати лівою рукою та потребувала строннньої допомоги в приготуванні їжі, особистої гігієни, не могла сама одягатись, працювати, несла душевні переживання у звязку із протиправною поведінкою відповідача, яка полягала у втраті спокою, перенапрузі, стресі, психологічному дискомфорті, душевних стражданнях, що викликані, як самим правопорушенням, так і подальшим лікуванням, розладами здоров`я. Протиправні дії відповідача за характером їх спричинення були болісними, носили тривалий характер, перелом ключиці зі зміщенням, викликав велику тривогу за стан здоров`я, біль в області ключиці турбує її і до теперішнього часу, а тому вона вважає що їй заподіяна моральна шкода і вона її оцінює саме в такому розмірі.

Відповідно до ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18022,40 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого заявленої матеріальної шкоди, суд вважає за можливе задовольнити вимоги потерпілої частково та стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 16623,80 гривень, оскільки позивачкою документально підтверджено нанесення їй матеріальної шкоди, яка складається з витрат, пов`язаних з перебуванням останньої на стаціонарному лікуванні та з придбанням комплекту фіксаторів для накістного остеосинтезу ключичної кістки - вартістю 15500грн., що підтверджується видатковою накладною №16377 та рахунком на оплату №1762 від 29.08.2024 року (а.с.54,55) та придбанням бандажу на плечовий суглоб - вартістю 1123,80 грн., що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «Санафарм» від 23.08.2024 року (а.с.57)

При цьому в іншій частині позову про стягнення матеріальної шкоди на придбання ліків на загальну суму 1398,60 грн., суд вважає за необхідне відмовити, оскільки така матеріальна шкода жодними доказами, потерпілою не доведена.

Вирішуючи цивільний позов про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а п. 1 ч. 2 вказаної статті зазначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пунктом 1 ст. 129 КПК України визначено, що суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, суд, вважає, що протиправними діями обвинуваченого був порушений звичайний уклад життя потерпілої у зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, що призвело зокрема до психологічного стресу та тривалого фізичного болю.

Вирішуючи питання щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілої, суд вважає за можливе позов в цій частині задовольнити частково, визначивши таку шкоду у розмірі 20000 грн., що буде відповідати обсягу понесених потерпілою страждань, а також принципу розумності та справедливості.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 368, 369, 371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України і призначити йому покарання, у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2(двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 16623,80 гривень (шістнадцять тисяч шістсот двадцять три гривні, 80 копійок) та моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1