Номер провадження: 11-кп/819/66/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 487/1282/22 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/1282/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадженні №0000194 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.10.2024 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Очаків Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, неодруженого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.4 ст.152 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України, та йому призначено покарання:

за ч.4 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років;

за ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з дня його фактичного затримання - з 30.12.2021 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Інформацію стосовно ОСОБА_8 включено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, після набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він в літній період часу 2020 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, у ранкову пору доби, знаходячись на території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , будучи достеменно обізнаним, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, враховуючи її зовнішній вигляд та малолітній вік, тобто усвідомлюючи те, що остання не досягла статевої зрілості, не може об`єктивно сприймати те, що відбувається навколо неї, дочекався, доки рідні ОСОБА_9 , її дідусь - ОСОБА_10 та мати обвинуваченого - ОСОБА_11 , покинуть житло та не будуть свідками його діяння, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на розпусні дії сексуального характеру відносно малолітньої, зайшовши до приміщення кімнати ОСОБА_9 , сів на її ліжко, яке розташоване по праву сторону від входу та застосовуючи насильство, що виражалось у подоланні супротиву шляхом силоміцного покладання малолітньої ОСОБА_9 на спину обличчям до нього, а також погрожуючи застосуванням фізичного насильства, що виражалось у перегортанні потерпілої обличчям на подушку, та застосовуючи психологічне насильство у вигляді погроз здати дитину у дитячий будинок, розпочав вчинювати розпусні дії сексуального характеру. Задля доведення виниклого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_8 , з метою задоволення статевої пристрасті, вчинення фізичних розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_9 , порушуючи нормальний розвиток потерпілої, своєю рукою зняв з неї нижню білизну, тим самим оголивши її статеві органи, після чого, з метою збудження у ОСОБА_9 статевого інстинкту, почав непристойно доторкатись до анального отвору дитини своїм статевим членом, який перебував у стані ерекції, викликаючи тим самим статеве збудження малолітньої потерпілої, чим вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно останньої, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток ОСОБА_9 .

Він же, у серпні 2020 року, більш точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, у ранкову пору доби, знаходячись на території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , будучи достеменно обізнаним, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, враховуючи її зовнішній вигляд та малолітній вік, тобто усвідомлюючи те, що остання не досягла статевої зрілості та не може об`єктивно сприймати те, що відбувається навколо неї, дочекався, доки рідні ОСОБА_9 , її дідусь - ОСОБА_10 та мати обвинуваченого - ОСОБА_11 , покинуть житло та не будуть свідками його діяння, реалізуючи свій злочинний намір, зайшов до приміщення кімнати ОСОБА_9 та ліг на ліжко поряд з малолітньою. Знаходячись у вказаному положенні, усвідомлюючи що вказані дії порушують нормальний розвиток малолітньої ОСОБА_9 , своєю рукою почав здійснювати активні дії сексуального характеру, які виразились у непристойному доторканні до її грудей. У подальшому, усвідомлюючи те, що малолітня ОСОБА_9 не чинить опір, почав непристойно доторкатись своєю рукою до статевого органу та сідниць малолітньої, попередньо знявши з неї нижню білизну, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток потерпілої ОСОБА_9 .

Він же, у січні 2021 року, більш точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, знаходячись на території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , будучи достеменно обізнаним, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, враховуючи її зовнішній вигляд та малолітній вік, тобто усвідомлюючи те, що остання не досягла статевої зрілості та не може об`єктивно сприймати те, що відбувається навколо неї, дочекався, доки рідні ОСОБА_9 , її дідусь - ОСОБА_10 та мати обвинуваченого - ОСОБА_11 , покинуть житло, тобто не будуть свідками його діяння, зайшовши до приміщення кімнати ОСОБА_9 , де малолітня лежала в ліжку, сів на її ліжко, яке розташовується по праву сторону від входу. Перебуваючи у вказаному місці ОСОБА_8 , застосовуючи психологічне насильство, що виражалось у вигляді погроз здати дитину у дитячий будинок, розпочав вчиняти розпусні дії сексуального характеру. Задля доведення виниклого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_8 , з метою задоволення статевої пристрасті, вчинення розпусних дій відносно малолітньої ОСОБА_9 , порушуючи нормальний розвиток потерпілої, своєю рукою зняв нижню білизну останньої, тим самим оголивши її статеві органи, після чого, з метою збудження у малолітньої ОСОБА_9 статевого інстинкту, почав непристойно доторкатись до анального отвору дитини своїм статевим членом, який перебував у стані ерекції, викликаючи тим самим статеве збудження малолітньої потерпілої, чим вчинив розпусні дії фізичного характеру відносно останньої, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_9 .

Він же, у серпні 2020 року, більш точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, знаходячись на території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , будучи достеменно обізнаним, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, враховуючи її зовнішній вигляд та малолітній вік, тобто усвідомлюючи те, що остання не досягла статевої зрілості та не може об`єктивно сприймати те, що відбувається навколо неї, після вчинення розпусних дій щодо малолітньої, які мали місце в цей же день у серпні 2020 року за вказаних вище обставин, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 не здатна вчинити активний опір, силоміць провів її до ванної кімнати, яка розташовується на території вищевказаного будинку, де, знаходячись навпроти ОСОБА_9 , поставив останню у положення на коліна, після чого вчинив дії сексуального характеру, які виразились у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом, а саме в примушуванні малолітньої потерпілої до вчинення активних дій, які виразились у введенні до рота ОСОБА_9 статевого члена, який перебував у стані ерекції, що тривало певний час.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.156 КК України вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи та за ч.4 ст.152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 з доповненнями подали апеляційні скарги з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просять вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.10.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 зазначає, що відповідно до Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.05.2008 розпусні дії з потерпілою особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені безпосередньо перед її зґвалтуванням, насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом або статевими зносинами з особою, яка не досягла статевої зрілості, з урахуванням спрямованості умислу винної особи повністю охоплюється диспозиціями відповідних частин статті 152 або статті 153, або статті 155 КК України і додаткової кваліфікації за статтею 156 КК України не потребують.

За такого, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, судом не враховано всіх обставин справи та того, що події, які інкримінуються ОСОБА_8 відбувалися за певний тривалий час до того, як йому було повідомлено про підозру. За обвинувальним актом події відбувалися на початку серпня 2020 року, в той час, як потерпіла заявила про певні дії ОСОБА_8 лише через кілька місяців. Більш того, версія потерпілої про події постійно змінювалася з урахуванням не підтвердження доказами її слів. Це підтверджує доводи ОСОБА_8 про те, що ситуацію проти нього та його родичів штучно створювала особа, яка на даний час стала опікуном потерпілої. Висновками експертиз не встановлено наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, які б вказували на те, що обвинувачений вступав з нею в статевий акт. Переліченими судом у вироку доказами, а саме всіма проведеними під час досудового розслідування судово-медичними та іншими експертизами не установлено причетності ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень проти потерпілої.

Вказує, що потерпіла не обговорювала можливі протиправні дії ОСОБА_8 та не просила допомоги в цій ситуації у близьких по її словам людей.

Судом першої інстанції не спростовано доводи сторони захисту про те, що в ході проведення допиту неповнолітньої на відеозаписі в кадрі з нею перебуває та веде бесіду інша неуповноважена особа ОСОБА_12 , а не психолог ОСОБА_13 . Судом не встановлено хто така ОСОБА_12 і на підставі яких повноважень вона спілкувалася із дитиною, а тому цей доказ відеозапис з таким допитом потерпілої та всі похідні від нього докази повинні бути визнані недопустимими доказами.

Крім того, судом не спростовано зауваження сторони захисту щодо тих обставин, що відео не відповідає звукозапису.

Також зазначає про те, що матеріали справи, в тому числі протокол надання доступу до матеріалів кримінального провадження не містять відмітки про надання доступу стороні захисту до відеоматеріалів та речових доказів. Відсутні докази внесення слідчим до слідчої кімнати СІЗО м. Миколаєва ноутбука для відтворення ОСОБА_8 зазначених відео доказів, тобто стороною обвинувачення навіть не вживалося заходів для ознайомлення обвинуваченого з відеоматеріалами. За таких обставин стороною обвинувачення не виконано її обов`язок надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином матеріали провадження.

У зв`язку із чим сторона захисту вважає, що обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом, а докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції, є недопустимими і не доводять вчинення обвинуваченим інкримінованих злочинів.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 наводить аналогічні доводи, посилаючись на відсутність доказів його причетності до інкримінованих кримінальних правопорушень та недопустимість зібраних у справі доказів. Просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо нього.

Вказує на те, що необхідно повторно дослідити всі зібрані у справі докази, які слугували для обґрунтування та підтвердження процесуальних дій, висновків експертів, обвинувачення та тримання під вартою, а також обставини, які встановлені під час кримінального провадження, які вказують на неправдивість та недопустимість доказів, що отриманні з порушеннями.

Також зазначає, що його та захисника позбавили змоги виявити всі порушення та оскаржити їх, надати підтвердження, що вони отримані незаконно та з порушеннями.

У запереченнях прокурор вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить її залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.10.2024 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Прокурор зазначає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, оцінено всі докази, надані стороною обвинувачення у їх сукупності, встановлено їх об`єктивність, достовірність, належність, допустимість та узгодженість між собою, які доводять винуватість ОСОБА_8 у межах висунутого обвинувачення.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь інших учасників кримінального провадження в апеляційному розгляді, не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту, просили скасувати вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просив вирок залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до такого.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом положень ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції передбачене лише за наявності клопотання учасників судового провадження за умови, якщо докази досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, також суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Що ж до клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про повторне дослідження всіх доказів обвинувачення, то колегія суддів дійшла такого висновку з огляду на таке.

Виходячи з буквального тлумачення ч.3 ст.404 КПК України сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати судовий розгляд у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

За змістом ч.3 ст.404 КПК України повторне дослідження апеляційним судом доказів відбувається лише у разі дослідження таких доказів з порушенням вимог КПК України або не повністю.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Незгода обвинуваченого ОСОБА_8 з юридичною оцінкою судом доказів у кримінальному провадженні та встановленими обставинами кримінального провадження, не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Апелянтом не аргументовано, що докази у кримінальному провадженні були досліджені судом не повністю або з порушеннями.

Так, обвинувачений не обґрунтував необхідність повторного дослідження усіх доказів обвинувачення та для з`ясування яких обставин, що залишилися недослідженими, які б свідчили про неповноту судового розгляду.

Суд дотримався вимог ст.10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Повторне дослідження доказів за відсутності правових підстав, регламентованих засадами ч.3 ст.404 КПК України, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п.3, 15 ч.1 ст.7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження усіх доказів обвинувачення та задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09.07.2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19), від 10.02.2021 року у справі № 127/14811/17 (провадження № 51-5046 км 20).

Зміст заявленого апелянтом клопотання про дослідження усіх доказів фактично зведений до повторного з`ясування обставин кримінального провадження, які вирішувались судом першої інстанції, що не узгоджується з позицією ЄСПЛ, яку сформовано у справі «Васильєв проти України» (заява N 11370/02) від 21 червня 2007 року, відповідно до якої «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

Узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 зводяться до його незгоди з проведеним досудовим розслідуванням та судовим розглядом, незгоди з усіма прийнятими слідчим, прокурором, слідчим суддею та суддями апеляційної інстанції процесуальними рішеннями. Такі доводи обвинуваченого частково дублюють клопотання його захисника з приводу визнання доказів недопустимими, які були перевірені судом та не знайшли свого підтвердження.

Виходячи зі змісту вимог ст.370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України за встановлених та викладених у вироку обставинах, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідає фактичних обставинам кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та показав, що справа відносно нього повністю сфабрикована, потерпіла ОСОБА_9 його оговорює під впливом законного представника ОСОБА_14 , яка схилила ОСОБА_9 до обману задля того, щоб його вигнали з будинку та щоб ОСОБА_14 оформила над ОСОБА_9 опіку. ОСОБА_9 схильна до обману та фантазування, всі ці обставини вона вигадала. Поміж іншого, він вважає, що органом досудового розслідування порушено територіальну підслідність, оскільки розслідування повинно було проведено Корабельним РВ.

Ці заперечення обвинуваченого ОСОБА_8 проти обвинувачення спростовуються детально викладеними у вироку доказами.

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи та дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування), підтверджуються наступними доказами.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 показала, що за адресою по АДРЕСА_3 вона мешкала з дідусем та матір`ю обвинуваченого ОСОБА_11 , які цей будинок орендували. В один із днів приїхав син ОСОБА_11 - обвинувачений ОСОБА_8 з-за кордону та став мешкати з ними. Він мешкав у них спочатку менше пів року, потім уїхав, а через деякий час знову повернувся. ОСОБА_8 знав, що вона навчається у школі та скільки їй років.

Влітку 2020 року, коли дідусь з дружиною о 04.00 годині ранку їхали на роботу, вона залишалась з обвинуваченим сама вдома. Вона брала ноутбук та грала в ігри у себе в кімнаті. До неї заходив обвинувачений. Спочатку присідав до неї на ліжко, просто спілкувався, а потім просив посунутися до нього, вона завжди заперечувала, на що він з силою закривав ноутбук, та починав до неї лізти. В один із днів влітку 2020 року він сказав, що якщо вона щось розповість про це, їй все одно ніхто не повірить, бо вона дитина, що за це її можуть здати в дитячий будинок, та він доведе, що вона бреше. Після того, він ліг до неї, став обіймати її, лізти руками до грудей та в інтимну зону, що нижче живота. Вона стала застосовувати силу, намагалась вирватися і кричати, на що обвинувачений розвернув її головую в подушку, щоб не кричала. Коли вона вже не могла кричати, бо почала задихатися, стала просити його, щоб він припинив це робити, на що він повідомив, що все одно буде робити те, що хоче, що якщо вона не зробить те, що він просить, він все одно виконає свій намір насильно. Після того, він стащив її з ліжка та потягнув до ванної кімнати. Вона перебувала на підлозі на колінах - так, як сказав ОСОБА_8 , а він стояв біля неї, потім він дістав свій статевий орган та став із силою запихати їй його до рота, бо вона відмовлялась це робити. Це тривало хвилин 10, а потім він казав, щоб вона йшла та одягалась. Сам залишався у ванній кімнаті.

Такі ж самі дії обвинувачений вчиняв на протягом пів року, приблизно більше 20 разів. Коли він робив це на ліжку, він знімав все з ліжка, залишав лише клейонку, щоб не було ніяких слідів після себе.

Так, вона дійсно підтверджує, що такі насильницькі дії ОСОБА_15 відносно неї, які викладені в обвинувальному акті, мали місце, однак їх було набагато більше. Так, влітку 2020 року, коли вони мешкали по АДРЕСА_3 , обвинувачений розвернув її обличчям на подушку, щоб вона не могла дихати і не кричала, зняв з неї труси і халат, оголив свій статевий член, ним торкався до її анального отвору.

Також влітку 2020 року, спочатку на ліжку зняв з неї білизну, своїми руками став торкатися до грудей, сідниць та статевого органу, після того потягнув до ванної кімнати. Вона намагалась вирватися і побігти, однак він скрутив руки позаду спини і завів до ванної кімнати, де вчинив описані нею раніше дії сексуального характеру щодо орального проникнення до її тіла з використанням свого статевого органу.

Потім ОСОБА_8 уїхав, а вони переїхали за іншою адресою на АДРЕСА_2 . Та коли обвинувачений повернувся до них за вказаною адресою, такі дії відносно неї він почав вчиняти знову. Став до неї заходити до кімнати без стуку, казав, що буде її виховувати, бо вона не слухняна дівчина та одним ранком взимку 2021 року ліг до неї на ліжко, казав, що любить її, хоче, щоб вона була його дівчиною, спочатку ОСОБА_8 завжди руками торкав її груди та інтимну зону, що нижче живота, після того своїм членом торкався її анального отвору, в інший раз знову змусив її вчинити оральний статевий акт. Такі дії було вчинено багато разів - також десь більше 20. До всього цього вона відносилась з огидою.

В той день, коли ОСОБА_8 був затриманий, дорослі пішли на роботу, обвинувачений був п`яний. Вона зібралась і пішла на вулицю та подзвонила бабусі ОСОБА_16 , повідомила, що обвинувачений п`яний та що вона пішла з дому через це. Коли дід з бабою приїхали, вона разом з ними прийшла додому, обвинувачений з дідусем посварились, між ними відбулась бійка, вона повідомила про це брата обвинуваченого, який сказав, що викличе поліцію. Вона сказала брату, що обвинувачений її домагався, а потім приїхала поліція, яким вона розповіла про розпусні дії обвинуваченого відносно неї. В цей же день поліція її відвозила до гінеколога та до психолога, яким вона все розповідала. Коли вона приїхала додому, ОСОБА_16 їй сказала, що все це вона вигадала. Дідусь спочатку їй повірив, а потім підтримав ОСОБА_16 , що вона все вигадала. Надалі ОСОБА_16 стала провокувати з нею сварки, її обвинувачувала, що вона хоче посадити її сина, звинуватити його та оговорити, щоб він з ними не мешкав, тому вона вирішила збігти з дому.

Дідусю вона нічого не казала, бо боялась. Обвинувачений у тому числі погрожував їй, що якщо вона піде з дому, він напустить газ у будинок і він вибухне. Такі його погрози вона сприймала реально, вона розуміла, що він їх може здійснити, у тому числі щодо погроз здати її у дитячий будинок, бо дід та баба прислухалися до обвинуваченого, а їй не повірили б.

Представник потерпілої ОСОБА_14 показала, що потерпіла ОСОБА_9 - її онука, у 2021 році взимку, коли ОСОБА_9 збігла з будинку і чекала її у школі, вона забрала її до себе додому. З того часу потерпіла мешкає із нею. Вона категорично не хотіла повертатися до дідуся. Дитина скаржилась їй, що дідусь з бабусею її били, ображали, що дідусь постійно пив і ні на що не реагував, а бабка її била, за волоси хватала, погрожувала, що розповість у школі, що вона писалася. Потерпілу ОСОБА_14 характеризує виключно з позитивного боку, як розумну, спокійну дитину. Дитина про події сказала правду, вона не могла таке вигадати.

Свідок ОСОБА_10 показав, що є дідусем потерпілої ОСОБА_9 , що з 2016 року, після смерті його доньки, потерпіла мешкала разом із ним, що він був опікуном дитини до грудня 2021 року. Зі ОСОБА_16 вони мешкають цивільним шлюбом з 2010 року. Проживали по АДРЕСА_3 з 2016-2017 року. 10.12.2020 року вони переїхали на вул. Гарнізонну. Обвинувачений ОСОБА_8 періодично мешкав із ними - по 3-4 місяці, було і по пів року, коли повертався з роботи. Іноді обвинувачений приходив додому у неадекватному стані - чи-то під дією алкоголю, чи-то інших препаратів, внаслідок чого між ними виникали сварки. Як правило, в пів на четверту ранку вони зі ОСОБА_16 уходили на роботу. ОСОБА_15 залишався із потерпілою вдома наодинці. Про розпусні дії обвинуваченого щодо онуки він дізнався в той день, коли вони посварилися з обвинуваченим, між ними відбулась бійка і викликали поліцію, коли дитина все розповіла співробітникам поліції. Йому особисто онука нічого не розповіла. Він впевнений, що обвинувачений міг вчинити такі насильницькі дії відносно потерпілої, якщо б перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Після цих подій дитина пішла з дому та з того часу стала мешкати з бабусею - матір`ю свого батька. Він дійсно іноді бив онуку - лозиною чи ременем, коли та погано себе поводила.

Свідок ОСОБА_11 показала, що є цивільною дружиною дідуся потерпілої ОСОБА_9 , що вони забрали до себе потерпілу у віці 6 років, коли знімали житло по АДРЕСА_3 , де дитина відвідувала школу до 6 класу, надалі вони переїхали у Велику Корениху на АДРЕСА_2 та за вказаною адресою купили будинок. Обвинувачений ОСОБА_8 працював у Києві, коли повертався з роботи, періодично у них мешкав - коли місяць, іноді менше. Близько о 05.00 ранку вони з чоловіком кожного дня їхали на роботу, після школи дитина залишалась вдома наодинці з обвинуваченим. Їй відомо, що обвинувачений вживав спиртні напої і наркотичні речовини, у такому стані був агресивний. В один день, коли вони прийшли з роботи, обвинувачений з чоловіком посварились і почали битися, коли потерпіла викликала поліцію, і тоді вони дізнались щодо домагань обвинуваченого відносно потерпілої. Потерпіла розповіла їй, що обвинувачений роздягав її, щупав чи заставляв торкатися за свій цей. Сама вона нічого не бачила і не знає. З онукою у неї склались дуже хороші стосунки. Однак вона могла накричати на онуку та вдарити її, коли та не слухалась, тому вона вважає, що потерпіла побоялась їй розповісти, що трапилось, а про злочинні дії обвинуваченого розповіла її молодшому сину - брату обвинуваченого.

Зазначені вище показання потерпілої та свідків, суд першої інстанції правильно визнав достовірним джерелом доказів, оскільки вони узгоджуються між собою щодо фактичних обставин кримінального провадження та підтверджуються іншими письмовими доказами, а саме:

рапортом старшого інспектора чергового Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, що 19.01.2021 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №1190 як зґвалтування за наступною фабулою: 19.01.2021 року о 19.11 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 19.01.2021 року о 19.09 за адресою: м. Миколаїв, вул.Гарнізонна,4 ЛШМД В.Корениха ОСОБА_9 12 років о 17.45 доставлено у супроводу наряду поліції. Підозра на зґвалтування. Обставини невідомі. Діагноз лікаря-гінеколога-порушення дівочої пліви не виявлено (т.2 а.с.106);

рапортом поліцейського УПП в Миколаївські області ОСОБА_17 , що під час несення служби 19.01.2021 року о 14.43 на службовий планшет надійшов виклик домашнє насильство. Прибувши за вказаною адресою, мати заявника пояснила, що її син ОСОБА_8 вчиняє домашнє насильство відносно неї та її чоловіка. В ході розмови було з`ясовано від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що ОСОБА_8 домагався до неї, роздягав її, приділяв надмірну увагу, вступав з нею в статевий акт проти її волі, перший раз це було пів року тому, останні раз - тиждень тому, що не повідомила про це раніше, бо боялась та соромилась рідних (т.2 а.с.107);

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.01.2021 року від ОСОБА_10 щодо вжиття заходів до ОСОБА_8 , який вчинив розпусні дії відносно онуки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.108);

зворотнім повідомленням МЛШМД від 19.01.2021 року щодо обстеження ОСОБА_9 в приймальному відділенні лікарем гінекологом у зв`язку із скаргою на зґвалтування. Оглядом порушень статевих органів, видимих візуальних травм не виявлено. Візуалізовано цілісність дівочої пліви не порушено. Анус без видимих пошкоджень, даних про порушення незайманості немає (т.2 а.с.109);

відеозаписом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва в порядку ст.225 КПК України від 01.02.2022 року. Допит проведено в присутності захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_18 , підозрюваного ОСОБА_8 , представника органу опіки та піклування ОСОБА_19 , психолога ОСОБА_13 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_20 .. В ході допиту потерпіла ОСОБА_9 показала, що це було влітку 2020 року. Дід та баба з самого ранку уходять на роботу, вона встає і бере ноутбук, коли прийшов ОСОБА_8 до її кімнати та сказав, щоб вона зробила йому масаж, вона відмовилась, він почав її штовхати, став до неї чіплятися зняв з неї халат, труси, став лапати її, вона намагалась закричати, прибрати його руки, встати з ліжка, він закрив обличчя рукою. Сказав, якщо вона закричить, до неї на допомогу ніхто не прийде, і він розповість всім і набреше. Закрив її обличчя подушкою та сказав: «Или ты будешь терпеть мой массаж, или будешь сосать». Відвів її до ванної кімнати, де зняв свої труси, сказав, щоб вона стала на коліна та взяла до рота його статевий орган. Їй довелося робити те, що він казав. Їй було дуже неприємно це робити, хотілося зробити з ним щось таке, щоб йому було дуже погано. 10 хвилин це відбувалось, після того ОСОБА_8 став над ванною, де «зробив свої справи», ну, він став над ванною та з його статевого органу полилася біла рідина. Надалі сказав їй піти помитися, щоб не було ніяких слідів. Вона нікому не розповідала про такі випадки, бо боялася, їй би все-одно ніхто не допоміг і дома з нею не залишився. Такі випадки траплялись багато разів, бо ОСОБА_8 розумів, що вона безпорадна. Також на ліжку він лапав її, утримуючи силоміць, він постійно торкався грудей, торкався її полового органу. Так він робив кожен раз, коли приходив. Це було два-три рази на тиждень до того часу, поки вони не переїхали у Велику Корениху. Там їй було максимально страшно. У січні ОСОБА_8 прийшов зранку та став питати, чи є у неї ще хтось. Вона казала, що такі бридкі речі з нею не робить ніхто, він не вірив, казав, якщо вона не розповість йому про це, буде смоктати поки не задихнеться. ОСОБА_8 чи то наркотики приймав, вона бачила, як він брав лампочку, щось з нею робив та насипав туди синій порошок, так він щось курив. Влітку також, коли він прийшов, теж почав її торкатися. Вона казала, що ненавидить його. Тоді все відбувалось так саме, тільки тоді він зняв труси і з неї і з себе. Примусив лягти її на ліжко, перегорнув її і тримав силою, та почав сунути свій статевий орган сюди (дитина показує на ляльці на анальний отвір), у нього не вийшло. Тоді він узяв змазку, почав обмазувати нею свій статевий орган. Їй не було боляче, бо у нього нічого не вийшло. Так було рази чотири влітку 2021 року (т.3 а.с.68-70,120);

допитом малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , який проведений 01.02.2022 року на базі сектору захисту та соціальної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали та/або стали свідками насильства (модель Барнахус). Даний допит є допитом потерпілої, який проведений слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва в порядку ст.225 КПК України.(т.3 а.с.51);

висновком судово-психіатричної експертизи №308 від 02.06.2021 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 ознак відставання в психічному розвитку не виявляє, вона може правильно сприймати важливі для справи обставини. За характером випробувана, спокійна, довірлива, слухняна. В силу своїх вікових і індивідуально-психологічних особливостей, а також особливостей самої ситуації випробувана не в повній мірі могла осмислювати як зовнішню, так і внутрішню картину ситуації, що досліджується у справі, тобто перебувала в безпорадному стані. Дії підозрюваного дитина усвідомлювала більшою мірою, як агресивні по відношенню до себе, що викликають страх, сором і приниження, не дивлячись на формальне розуміння сексуальної спрямованості дій ґвалтівника. У неї відзначалася розгубленість, страх, стан високої нервово-психічної напруженості, що істотно знижувало її здатність до надання опору ґвалтівнику. Дівчинка не здатна була аналізувати і передбачити наслідки кримінальної ситуації (морально-етичний, фізіологічний компонент), тобто у неї спостерігалося часткове усвідомлення скоєних з нею дій. Досліджувана в справі ситуація стала для підекспертної серйозною психотравмою, вплинула на формування її характеру, особистісних проявів, відносин з оточуючими, тому експертна комісія не рекомендує участь ОСОБА_21 у судовому засіданні, щоб уникнути подальшої психотравматизації дівчинки. У досліджуваній у справі ситуації випробувана перебувала у стресовому стані, стані вираженої нервово-психічної напруги, страху, жаху, відчаю, що в поєднанні з особливостями ситуації і малолітнім віком потерпілої знижувало її здатність до надання активного опору ґвалтівнику. Патологічної схильності до фантазування вона не виявляє, рівень сугестивності і підкореності досить високий, що характерно для дітей її віку, орієнтованих на повагу до дорослого авторитету, проте випробувана в ряді випадків виявляє достатню резистентність до відстоювання своєї думки. Потерпіла ОСОБА_9 протягом життя на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждала. В теперішній час будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждає, у тимчасовому хворобливому розладі психіки не перебуває, виявляє психічні порушення невротичного регістру у вигляді Змішаної тривожно-депресивної реакції, (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F43.22 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), причинно-наслідковий зв`язок виникнення яких неможливо встановити за даними матеріалами кримінального провадження) розпусні дії, сімейний конфлікт, наявна судово-слідча ситуація, тощо). За своїм психічним станом потерпіла ОСОБА_9 може правильно сприймати обставини, що мають значення для справи й давати про це правильні покази (т.2 а.с.249-253);

висновком судово-психологічної експертизи №СЕ-19/115-22/1740 ПС від 23.02.2022 року, відповідно до якого психологічні особливості процесу відтворення малолітньою потерпілою ОСОБА_9 обстановки та обставин події за матеріалами відеозапису допиту малолітньої потерпілої, проведеного за її участі 01.02.2022 року у спеціально облаштованому приміщенні для допиту /опитування дітей, сектору захисту та соціально психологічної підтримки в процесі правосуддя дітей, які постраждали та/або стали свідками насильства (модель Барнахус) характеризуються наявністю загальної діалогової активності зі сторони ОСОБА_9 . Переважна кількість питань відкритого типу, які не мають активного випереджального характеру, виключають несамостійність відповідей потерпілої та стимулюють до змістовного розширення її повідомлень у відповідності з психологічною специфікою самої процедури допиту.

Питання альтернативного типу своїм змістом є уточнюючими, логічно та послідовно сформульовані за попереднім повідомленням потерпілої та суттєво не вплинуло на процес розповіді про події. Комунікативна технологія допиту є психологічно згідною, стимулює активність комунікативної діяльності ОСОБА_9 .

Психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_9 у процесі відтворення нею подій, що відбулись у літній період часу 2020 року за місцем проживання по АДРЕСА_3 , та січня 2021 року за місцем проживання по АДРЕСА_2 , під час проведення допиту за її участю 01.02.2022 року (за матеріалами відеозапису допиту) характеризується комунікативною ініціативністю, цілісністю сюжету.

Невербальні засоби комунікативної діяльності ОСОБА_9 під час проведення допиту за її участю 01.02.2022 року, виконують функцію супутнього смислового навантаження, ознак суперечностей між її вербальними та невербальними поведінковими проявами не виявляється.

В поведінці малолітньої потерпілої ОСОБА_9 наявні психологічні особливості, що властиві для самостійного відтворення нею подій, що розслідуються за справою.

У відеозаписі відтворення обстановки і обставин подій (допиту малолітньої потерпілої), що мало місце 01.02.2022 за участі малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ознак здійснення на неї психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено (т.3 а.с.79-95);

характеристикою начальника СЮП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області на потерпілу ОСОБА_9 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), відповідно до якої зі слів сусідів малолітня ОСОБА_9 характеризується добре; громадський порядок не порушує; скарг від сусідів та рідних не надходило, до вчинення протиправних дій не схильна; за характером переважають такі риси, як дружелюбність, спокійність, врівноваженість; в поле зору правоохоронних органів не потрапляла, скарги з навчального закладу щодо порушення дисципліни не надходили; конфліктів з учнями школи та з вчителями не має; компрометуючими матеріалами у відношенні ОСОБА_9 орган поліції не володіє (т.2 а.с.231);

характеристикою інспектора ЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області на потерпілу ОСОБА_9 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), відповідно до якої ОСОБА_9 характеризується посередньо; з сусідами стосунки практично не підтримує, має з ними рівні відносини, в конфліктні ситуації не вступає; в зловживанні спиртних напоїв та наркотичних речовин поміченою не була; громадський порядок не порушує; скарг від сусідів та рідних, а також з навчального закладу не надходило; в поле зору правоохоронних органів не потрапляла; компрометуючими матеріалами у відношенні ОСОБА_9 орган поліції не володіє (т.2 а.с.243);

характеристикою ОСОБА_9 з Миколаївської ЗОШ 1-3 ступенів №23, відповідно до якої ОСОБА_9 під час навчання з 25.01.2021 року зарекомендувала себе як врівноважена, спокійна, позитивна учениця; сприйняття навчальної інформації їй дається добре; має стійку пам`ять, зосереджену увагу, образне мислення, розвинуту мову; добре товаришує з однокласниками; конфліктів з учнями школи та вчителями не має; у спілкуванні та поведінці переважають позитивні риси (т.2 а.с.232);

розпорядженням Миколаївської районної державної адміністрації від 12.03.2016 року №48-р, відповідно до якого, на підставі свідоцтва про смерть матері ОСОБА_22 від 26.01.2016 року, витягу з ДРАЦСГ про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України, ОСОБА_9 надано статус дитини-сироти (т.2 а.с.233);

свідоцтвом про смерть ОСОБА_22 від 26.01.2016 року, відповідно до якого остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 а.с.234);

рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 24.06.2016 року № 564, відповідно до якого встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_9 ; призначено ОСОБА_10 її опікуном (т.2 а.с.235-236);

рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 10.08.2022 року № 464, відповідно до якого встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_9 ; призначено ОСОБА_14 її опікуном (т.2 а.с.33);

свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , відповідного до якого датою народження ОСОБА_9 є 10.12.2008 рік (т.2 а.с.237-238);

довідкою служби у справах дітей ММР адміністрації Заводського району від 16.02.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_9 перебуває на первинному обліку служби у справах дітей з 12.02.2016 року, як дитина-сирота (т.2 а.с.241);

довідкою ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 09.02.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_9 на профілактичному обліку в ЮП ВП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області не перебуває та раніше не перебувала (т.2 а.с.242);

довідками з лікарень про відсутність ОСОБА_9 на психіатричному та наркологічному обліках (т.2 а.с.244-245).

Також судом були досліджені наступні процесуальні документи та письмові докази, оголошені прокурором, зокрема:

витяг з ЄРДР № 0000194 від 19.01.2021, згідно якого 19.01.2021 року до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про те, що відносно малолітньої ОСОБА_9 невстановлена особа вчинила розпусні дії. До ЄРДР внесено відомості за ч.2 ст.156 КК України (т.2 а.с.99-100);

постанова про призначення групи слідчих від 19.01.2021 року (т.2 а.с.102);

постанова про призначення групи прокурорів від 20.01.2021 року (т.2 а.с.104-105);

витяг з ЄРДР № 0001573 від 08.11.2021, згідно якого 08.11.2021 на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_8 вчинив щодо малолітньої ОСОБА_9 розпусні дії, які мали місце на початку серпня 2020 року (т.3 а.с.1);

рапорт слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 05.11.2021 року про виявлення кримінального правопорушення та вимога щодо його реєстрації у ЖЄО (т.3 а.с.2);

рапорт інспектора ЧЧ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 08.11.2021 року про реєстрацію рапорту співробітника поліції та встановлені обставини (т.3 а.с.3);

доручення слідчому та постанова про доручення слідчому про проведення досудового розслідування (т.3 а.с.4,5);

витяг з ЄРДРВ № 0001574 від 08.11.2021, згідно якого 08.11.2021 на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_8 вчинив щодо малолітньої ОСОБА_9 розпусні дії, які мали місце на початку січня 2021 року (т.3 а.с.6);

рапорт слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 05.11.2021 року про виявлення кримінального правопорушення та вимога щодо його реєстрації у ЖЄО (т.3 а.с.7);

рапорт інспектора ЧЧ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 08.11.2021 року про реєстрацію рапорту співробітника поліції та встановлені обставини (т.3 а.с.8);

доручення слідчому та постанова про доручення слідчому про проведення досудового розслідування (т.3 а.с.9,10);

постанова про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук від 26.11.2021 року (т.3 а.с.11-14);

ухвала слідчого судді Заводського р/с м. Миколаєва від 23.11.2021 року про дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (т.3 а.с.15-16);

рапорт ст. о/у Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, що 31.12.2021 року о 10.00 годин працівниками ВКП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області в м. Миколаїв затримано ОСОБА_8 (т.3 а.с.17);

протокол затримання від 31.12.2021 року, відповідно до якого 31.12.2021 року о 10.00 годин працівниками ВКП Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області в м. Миколаєві затримано ОСОБА_8 (т.3 а.с.18-19);

постанова про відновлення досудового розслідування від 31.12.2021 року (т.3 а.с.20-21);

постановами слідчого про об`єднання матеріалів досудових розслідувань (т.3 а.с.22-25, 32-22);

витяг з ЄРДР № 0000195 від 04.02.2022, згідно якого 04.02.2022 на підставі самостійного виявлення слідчим під час досудового розслідування кримінального правопорушення, внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_8 у серпні 2020 року, перебуваючи за адресою: м. Миколаїв, вул.Литовченко,62, вчиняючи щодо малолітньої ОСОБА_9 розпусні дії, завів останню до ванної кімнати, де вчинив дії сексуального характеру, пов`язаного з оральним проникненням в тіло малолітньої з використанням геніталій (т.3 а.с.26-27);

рапорт слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про виявлення кримінального правопорушення та вимога щодо його реєстрації у ЖЄО (т.3 а.с.29);

рапорт інспектора ЧЧ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 04.02.2022 року про реєстрацію рапорту співробітника поліції та встановлені обставини (т.3 а.с.8);

доручення слідчому та постанова про доручення слідчому про проведення досудового розслідування (т.3 а.с.30-31);

постанова заступника керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва про зміну групи процесуальних керівників (т.3 а.с.32);

ухвала слідчого судді Заводського р/с м. Миколаєва від 03.03.2021 року про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадження до 6 місяців (т.3 а.с.32);

постанова слідчого про створення і скликання міждисциплінарної команди у складі прокурора, слідчого, законного представника потерпілої, психолога, представника Служби у справах дітей у кримінальному провадженні для допиту в якості потерпілої ОСОБА_9 (т.3 а.с.57-58);

протокол огляду місця події від 20.01.2021 року, яким оглянуто домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в ході проведення якого вилучено - медичну клейонку, простирадло, підковдра, жіночі труси та постанова слідчого від 20.01.2021 року названі речі визнані речовими доказами (т.2 а.с.114-126);

протокол освідування потерпілої ОСОБА_9 від 19.01.2021 року, яким зафіксовані тілесні ушкодження на тілі потерпілої (т.2 а.с.130-132);

протокол відібрання експериментальних зразків у потерпілої ОСОБА_9 від 19.01.2021 року, в ході якого у потерпілої відібрані мазки із вмістом піхви (т.2 а.с.135-137);

протокол освідування підозрюваного ОСОБА_8 від 20.01.2021 року, яким зафіксовані тілесні ушкодження на тілі підозрюваного (т.2 а.с.140-142);

протокол освідування підозрюваного ОСОБА_8 від 20.01.2021 року, яким відібрані мазки з полового органу та зрізи нігтьових пластин з лівої та правої долоні рук (т.2 а.с.145-147);

протокол відібрання експериментальних зразків від 22.01.2021 року, в ході якого у потерпілої ОСОБА_9 відібрані експериментальні зразки крові і слини (т.2 а.с.150-152);

протокол отримання у ОСОБА_8 експериментальних зразків крові і слини (т.2 а.с.154-155);

висновок судово-медичної експертизи №67 від 28.01.2021 року, відповідно до якої, дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є половозрілою. Статева зрілість визначається у віці від 14 до 17 років. Цілісність дівочої пліви не порушена, вона розтяжима, відкриває в нижній частині вхід до піхви до 0,5 см, кільце стиснення присутнє. Судово-медичних даних про введення статевого члену до піхви ОСОБА_9 не мається. Зі слів Нініку - до статевих органів торкались приблизно за тиждень до 19.01.2021, коли вона була оглянута. Тілесних ушкоджень в ділянці статевих органів та анального отвору не мається. Тілесних ушкоджень, які б свідчили про насильницький або ненасильницький статевий акт, як у природній та у неприродній формі не мається. У ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках обох лопаток, правої верхньої кінцівки (т.2 а.с.160-162);

висновок судово-медичної експертизи №96-і від 26.01.2021 року, відповідно до якої кров ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти--А і анти-В ізосерологічної системи АВО (т.2 а.с.157-159);

висновок судово-медичної експертизи №81-і від 22.01.2021 року, відповідно до якої кров ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти -В ізосерологічної системи АВО (т.2 а.с.164-165);

висновок судово-цитологічної експертизи №64/ц від 26.02.2021 року, відповідно до якої на статевому члені ОСОБА_8 знайдені одиничні клітини, статеву приналежність яких встановити не вдалося із-за недостатньої кількості придатних для обліку клітин в препаратах (т.2 а.с.167-169);

висновок судово-медичної експертизи № 62/Ц від 19.02.2021 року, відповідно до якого кров ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО; кров ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти--А і анти-В ізосерологічної системи АВО; на підковдрі, наданому на експертизу знайдена кров людини, при серологічному дослідженні виявлений антиген Н системи АВО, походження якого не виключається від ОСОБА_15 , від потерпілої Нініку - виключається; на підковдрі клітини піхвового епітелію не знайдені (т.2 а.с.171-175);

висновок судово-цитологічної експертизи №63/ц від 16.02.2021 року, відповідно до якої в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_8 кров, клітини буккального і піхвового епітелію не знайдені (т.2 а.с.177-179);

висновок судово-медичної експертизи №68 від 11.02.2021 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи, синців на шиї, синців лівої верхньої кінцівки, синців на спині, синців нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких (т.2 а.с.181-183);

психологічний висновок спеціаліста ОСОБА_13 №74 від 22.02.2022 року, відповідно до якого, згідно із результатами допиту можливо стверджувати, що малолітня потерпіла ОСОБА_9 пережила сексуальне, фізичне, психологічне насильство та потребує психотерапевтичної допомоги з боку фахівців-психологів та психотерапевтів (т.3 а.с.100-101);

висновок судово-психіатричного експерта №80 від 14.02.2022 року, відповідно до якого у теперішній час ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, недоумство та інший хворобливий стан психіки також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь в слідчих діях, надавати правильні покази, розуміти покази свідків, потерпілої та предстати перед судом (т.3 а.с.112-116).

Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків указаних вище експертиз не має, вони базуються на дослідженні даних, що були отримані під час досудового розслідування.

Незгода сторони захисту з висновками експертиз, які взято судом до уваги, не є підставою для визнання їх неналежними та недопустимим доказами.

При цьому суд обґрунтовано не взяв до уваги при ухваленні рішення як докази обвинувачення: дані протоколу огляду місця події від 20.01.2021 року, висновки експертиз, проведені на підставі отриманих в ході огляду зразків, зокрема, висновок судово-медичної експертизи № 62/Ц від 19.02.2021 року, протокол відібрання експериментальних зразків в ОСОБА_9 від 19.01.2021 року, які в розумінні ст.84 КПК України не є доказами по справі, бо в ході даних слідчих дій не здобуто жодних фактичних обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Тому у суду не було підстав для їх оцінки на предмет допустимості і належності, як про це ставила питання сторона захисту.

Наведені вище докази не містять суперечностей та узгоджуються між собою щодо фактичним обставин учинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а тому у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обґрунтовано взяті судом до уваги при ухваленні судового рішення.

Тому твердження сторони захисту про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних, недопустимих, недостовірних та недостатніх доказах, зокрема, показаннях потерпілої, свідків, висновків експертиз, а також на припущеннях, слід визнати неспроможними.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_8 про його невинуватість та його показанням про те, що між ним і потерпілою ОСОБА_9 ніяких інтимних відносин не було, вона його обмовила під впливом законного представника ОСОБА_14 , яка її схилила до обману задля того, щоб його вигнали з будинку та задля того, щоб ОСОБА_14 оформила над ОСОБА_9 опіку, що потерпіла схильна до обману та фантазування, тому всі ці обставини вона вигадала, та обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка з впевненістю, вільно, чітко, детально та послідовно розповіла суду про обставини вчинення ОСОБА_8 розпусних дій відносно неї, а також про обставини вчинення ОСОБА_8 її зґвалтування, які узгоджуються висновками відповідних психолого-психіатричних експертиз, а також показаннями свідків.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги версію сторони захисту про обмовляння обвинуваченого ОСОБА_8 через неприязні відносини, що склалися в родині ОСОБА_10 , оскільки, як установлено судом з показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , про розпутні дії ОСОБА_8 відносно себе ОСОБА_9 повідомила на тлі сімейного конфлікту її дідуся ОСОБА_9 з обвинуваченим, що мало місце 19.01.2021 року, співробітникам поліції, які були викликані за фактом домашнього насильства, такі конфлікти між обвинуваченим та ОСОБА_10 дійсно виникали, коли ОСОБА_8 приходив додому у нетверезому стані. ОСОБА_10 онуці уваги не приділяв взагалі, дитина йому нічого не розповідала та останній її періодично бив. Дід та баба більше довіряли ОСОБА_15 , ніж потерпілій, тому про насильницькі дії обвинуваченого потерпіла їм не розповідала. Після зазначених подій ОСОБА_9 з будинку дідуся пішла і з того часу мешкала з бабусею ОСОБА_14 . В суді свідок ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_15 міг вчинити такі насильницькі дії відносно дівчинки, коли перебував у стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння.

Судом правильно установлено про обізнаність обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпіла ОСОБА_9 є малолітньою особою (на час вчинення інкримінованого злочину дитині було 11 років), оскільки він періодично мешкав у родині потерпілої, коли остання відвідувала школу; та про відсутність у малолітньої потерпілої ОСОБА_9 добровільної згоди на вчинення дій сексуального характеру, у тому числі пов`язаних із оральним проникненням ОСОБА_8 в її тіло з використанням геніталій. Потерпіла ОСОБА_9 показала, що вона кожен раз заперечувала проти таких дій обвинуваченого, постійно чинила йому супротив, намагалася кричати та застосувати силу, однак через застосування до неї з боку обвинуваченого фізичного впливу, у тому числі придушення подушкою, та психологічного впливу - у тому числі погроза здати дитину у дитячий будинок, підпалити будинок тощо, які потерпіла сприймала, як реальні, а також внаслідок вікових та індивідуально-психологічних особливостей та особливостей самої ситуації, остання не в повній мірі могла осмислювати, як зовнішню, так і внутрішню картину ситуації, тобто перебувала у безпорадному стані, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , висновком судово-психіатричного експерта № 308 від 02.06.2021 року та письмовими матеріалами кримінального провадження.

Оцінюючи показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 , суд правильно виходив з того, що допит в судовому засіданні неповнолітньої проводився з дотриманням вимог ст.226, 354 КПК України за участю її законного представника та представника (адвоката).

Крім того, такий допит проводився з цього ж приміщення суду (зали судового засідання), де знаходився обвинувачений та його захисник.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що підстав ставити під сумнів показання потерпілої не має, оскільки вони є послідовними, логічними, незмінними впродовж досудового розслідування та судового розгляду, та такими, які не дають можливості їх неоднозначного тлумачення.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , надані експертній комісії під час проведення судово-психіатричної експертизи №308 від 02.06.2021 року, надані слідчому судді під час допиту дитини в порядку ст.225 КПК України, а також надані безпосередньо суду, є узгодженими та послідовними, які не містять суперечностей щодо обставин вчинених ОСОБА_8 відносно неї кримінальних правопорушень.

Указаним вище висновком психолого-психіатричної експертизи встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 по суті відповідає на запитання, маячних ідей не висловлює, не виявляє обманів сприйняття, схильності до фантазування випробувана не виявляє. Хоча у ОСОБА_9 під час опитування мають місце клінічні ознаки психічних порушень (знижений настрій, підвищена тривожність, розгубленість, плаксивість), однак вони не позбавляють її здатності правильно сприймати обставини, що мають значення для справи та давати про них правильні показання.

Під час проведення експертом аналізу відеозапису допиту потерпілої ОСОБА_9 , проведеного слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України, що зафіксовано висновком судово-психологічної експертизи №СЕ-19/115-22/1740 ПС від 23.02.2022 року, також встановлено, що під час допиту дитини відсутній сугестивний вплив зі сторони психолога, що надало можливість потерпілій самостійно будувати та надавати відповіді на задані питання. Визначено логічний взаємозв`язок у судженнях ОСОБА_9 , комунікативна ініціативність, цілісність сюжету; потерпіла розповідає деталі про місце і час подій, самостійно відтворює події та відповідає на запитання; ознак суперечності між її вербальними та невербальними поведінковими проявами не виявляється; ознак здійснення на неї психологічного впливу під час допиту не виявлено.

В судовому засіданні судом першої інстанції було безпосередньо допитано потерпілу ОСОБА_9 , яка надала суду послідовні та логічні показання, які узгоджуються з іншими доказами, надані стороною обвинувачення, які у своєму взаємозв`язку беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_8 .

На підставі сукупності наведених вище доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що показання потерпілої ОСОБА_9 узгоджуються з наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, у тому числі з висновками зазначених вище експертиз, відповідають дійсності, вона давала послідовні та правдиві пояснення про обставини подій з урахуванням її віку та психологічного стану, тому жодних сумнівів у правдивості її показань у суду не виникало.

В судовому засіданні досліджено відеозапис допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 слідчим суддею в порядку ст.225 КПК України. Допит проведено в присутності підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_18 , представника органу опіки та піклування ОСОБА_19 , психолога ОСОБА_13 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_20 .. Цей допит проведений із дотриманням вимог КПК України, а також Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротська конвенція 25.10.2007 року), а тому доводи сторони захисту про недопустимість цього доказу позбавлені підстав.

Посилання сторони захисту на те, що в ході проведення допиту неповнолітньої на відеозаписі в кадрі з нею перебуває та веде бесіду інша неуповноважена особа ОСОБА_12 , а не психолог ОСОБА_13 , що на їх думку, є підставою для визнання відеозапису та всіх похідних від нього доказів недопустимими, слід визнати неприйнятними.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відеозапису, до проведення допиту малолітньої потерпілої в режимі ВКЗ, який проведений слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва в порядку ст.225 КПК України, відповідно до якого допит малолітньої потерпілої проведено у спеціально облаштованому приміщенні для допиту дітей сектору захисту та соціальної психологічної підтримки в процесі правосуддя дітей, які постраждали та/або стали свідками насильства (модель Барнахус) за участю психолога ОСОБА_13 , коли судом у тому числі встановлено особу ОСОБА_13 , її анкетні дані, місце роботи, освіта, стаж роботи за спеціальністю, роз`яснено її права та обов`язки відповідно до КПК України, слідчим долучено диплом психолога. Під час допиту потерпілої психолог ОСОБА_13 увесь час перебуває поряд з дитиною та виконує свої безпосередні обов`язки, як психолога.

Сам по собі факт зазначення на відеозаписі у вікні приміщення для допиту дітей сектору захисту та соціальної психологічної підтримки в процесі правосуддя дітей, прізвища та по-батькові ОСОБА_12 , свідче виключно про найменування названого приміщення, яке надав йому адміністратор облікового запису, а не про присутність у названій слідчій дії вказаної особи.

Крім того, суд правильно не взяв до уваги твердження сторони захисту про невинуватість ОСОБА_8 через відсутність генетичних слідів потерпілої у обвинуваченого (за висновками судово-медичних експертиз №67 від 28.01.2021 року, №63/ц від 16.02.2021 року), оскільки це не виключає вчинення ним дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій.

Встановлені судом першої інстанції обставини спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо вигадування потерпілою інкримінованих йому обставин злочинів, як і його доводи, що саме законний представник потерпілої ОСОБА_14 схилила дитину до обману задля того, щоб його вигнали з будинку та задля того, щоб ОСОБА_14 оформила над ОСОБА_9 опіку.

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпіла та свідки могли обмовити ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень через їх зацікавленість, в матеріалах провадження не має, а тому доводи апелянтів про неправдивість показаній цих осіб є голослівними.

Позбавлені підстав і доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам обвинувачення щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до вимог ч.1 т.89,ст.94 КПК України, суд вирішує питання належності, допустимості, достовірності та достатності доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів, та обґрунтовано взяв їх в основу обвинувального вироку.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши в повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, законного представника, свідків, та, дослідивши запропоновані докази, перевіривши позицію захисту обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), за які його засуджено, та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.152 КК України - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування) та за ч.2 ст.156 КК України - вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Отже, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту, доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність вини ОСОБА_8 , є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним вище доказам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично доводи сторони захисту зведені до незгоди з доказами обвинувачення та наданої їм оцінки судом, зокрема, показаннями потерпілої, свідків, висновками відповідних експертиз, щодо обставин подій, що не є підставою для визнання їх неналежними, недопустимими та недостатніми доказами.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки розпусні дії з потерпілою особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені безпосередньо перед її зґвалтуванням, насильницьким задоволенням статевої пристрасті неприродним способом або статевими зносинами з особою, яка не досягла статевої зрілості, з урахуванням спрямованості умислу винної особи повністю охоплюється диспозиціями відповідних частин статті 152 або статті 153, або статті 155 КК України і додаткової кваліфікації за статтею 156 КК України не потребують, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 вчиняв вказані злочини у різний час, у різний спосіб та з урахуванням встановленого судом першої інстанції, умислу на вчинення нетотожних злочинів, тобто у відповідності до обвинувального акта, що в свою чергу спростовує твердження апелянта, що в діях ОСОБА_8 мав умисел на вчинення лише злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Посилання сторони захисту на те, що матеріали справи, в тому числі протокол надання доступу до матеріалів кримінального провадження не містять відмітки про надання доступу стороні захисту до відеоматеріалів та речових доказів. Відсутні докази внесення слідчим до слідчої кімнати СІЗО м. Миколаєва ноутбука для відтворення ОСОБА_8 зазначених відео доказів, тобто стороною обвинувачення навіть не вживалося заходів для ознайомлення обвинуваченого з відеоматеріалами, що вказує на невиконання стороною обвинувачення обов`язку надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином матеріали провадження, колегії суддів, вважає безпідставними, які спростовується такими документами:

повідомленням ОСОБА_8 та його захисника про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України від 15.04.2022, на якому засвідчено підписом захисника ОСОБА_18 про отримання вказаного повідомлення 15.04.2022, та відповідно засвідчено про відмову ОСОБА_8 від ознайомлення з матеріалами;

листом від слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_23 від 18.04.2022 про скерування до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» клопотання про встановлення строків для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 ;

клопотанням від 18.04.2022 про встановлення строку на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування;

копією ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, від 19.04.2022, якою встановлено ОСОБА_8 та його захиснику строк на ознайомлення відповідно до 22.04.2022 до 12.00 години включно, після чого вважати ОСОБА_8 таким, що реалізував своє право на доступ та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування;

протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 20.04.2000 із підписами захисника про ознайомлення з матеріалами у повному обсязі та підтвердженням про відмову від ознайомлення ОСОБА_8 , при цьому заяв та клопотань сторона захисту не подавала, тобто сторона захисту письмово підтвердила, що їй було надано доступ до матеріалів із зазначенням їх найменування, яке викладено в описі документів по справі;

супровідним листом до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» щодо направлення ОСОБА_8 обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 22.04.2022;

розпискою ОСОБА_8 та захисника про отримання обвинувального акта та реєстрів матеріалів досудового розслідування від 22.04.2022 із підписами понятих, які засвідчили відмову від підписання ОСОБА_8 .

Крім того, під час надання пояснень щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, безпосередньо у судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив, що йому було надано доступ до всіх матеріалів кримінального провадження, разом із відеозаписами, та у своїх поясненнях він зазначив, що відмовився від ознайомлення.

Зазначені обставини вказують на те, що як обвинувачений ОСОБА_8 , так і його захисник реалізували своє право на ознайомлення з усіма матеріалами досудового розслідування, а орган досудового розслідування вжив усіх заходів до надання цих матеріалів.

Тобто, органом досудового розслідування виконано вимоги ст.290 КПК України щодо зобов`язання надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є у його розпорядженні.

Під час розгляду справи в суді всі додатки до протоколів у тому числі, які містяться на цифрових носіях, які були в розпорядженні прокурора, судом оглянуті та дослідженні за участю всіх учасників судового провадження.

Необґрунтованими є доводи апелянтів про однобічність та неповноту судового розгляду.

Як випливає з матеріалів справи, суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно, дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, та обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення як органу досудового розслідування, так і суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що свідчило б про порушення вимог ст.22 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону при встановлені фактичних обставин кримінального провадження, зокрема, права обвинуваченого на захист, при збиранні, дослідження та оцінці доказів, розгляді клопотань, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено. Докази у кримінальному провадженні зібрані та досліджені з дотримання вимог кримінального процесуального закону.

Після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також про доповнення судового розгляду, сторона захисту не заявляла.

Не встановлено і порушення процесуальних прав ОСОБА_8 під час судових дебатів та останнього слова, оскільки матеріалами провадження підтверджено, що він відмовився виступити у судових дебатах та судом йому надавалося останнє слово, де він висловив свою позицію захисту.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення було надано належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

А тому доводи сторони захисту про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам щодо їх належності та допустимості, не відповідають дійсності.

Підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_8 та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, як про це ставлять питання апелянти, колегія суддів не знаходить.

Що ж до виду та міри призначеного судом першої інстанції покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у розумінні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України надається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України слід розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент ухвалення такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання, з огляду на мету та засади його призначення.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.50,65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), які скоєнні обвинуваченим щодо малолітньої дитини, проти її життя та здоров`я, проти її особистої волі, з посяганням на недоторканість, які мають характер насильницьких, та є систематичними, один з яких є особливо тяжким злочином, тяжкість наслідків - фізичних та моральних страждань, завданих потерпілій та тих наслідків, які можуть негативно проявитися у майбутньому в статевому розвитку неповнолітньої потерпілої, умисну форму вини обвинуваченого у вчиненому, а також урахував дані про особу винного, що він раніше не судимий, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем мешкання характеризується посередньо, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який своїх протиправних дій не визнав, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання.

З урахуванням цим конкретних обставин справи, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив його за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років в межах санкції ч.4 ст.152 КК України, якою передбачено більш суворе покарання.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням конкретних обставин, за яких ОСОБА_8 заподіяв моральну шкоду потерпілій ОСОБА_9 , суд обґрунтовано визначив розмір її відшкодування в сумі 500 000 гривень, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, апеляційні скарги не містять та апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені ними вимоги, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями належить залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями - залишити без задоволення, а вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.10.2024 щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4