Номер провадження: 11-сс/813/1627/25
Справа № 505/464/25 1-кс/505/1142/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000020 від 07.01.2025 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2025 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не військовозобов`язаного, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

встановив:

Слідчим відділенням №2 СВ Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000020 від 07.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2025 року задоволено клопотання слідчого відділення №2 СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та підозрюваному ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою до 10.09.2025 року в межах строку досудового розслідування з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням застави - 300 (триста) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, або зменшити йому раніше визначений розмір застави до 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто до 181680 гривень.

Захисник вказує про те, що прокурором не надано доказів, які обґрунтовують твердження про існування в даному кримінальному провадженні ризиків того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків та знищити речові докази.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню доньку, до затримання він проживав за місцем реєстрації, доказів того, що він мав намір переховуватись від правоохоронних органів стороною обвинувачення не надано. Посилання сторони обвинувачення на існування ризику впливу на свідків носять декларативний характер. Захисник також вважає, що слідчий суддя визначив завідомо непомірний для підозрюваного розмір застави.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про причини неявки апеляційний суду не повідомили, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

Підозрюваний ОСОБА_6 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК (далі - КПК) неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді даного провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 слідчий суддя дотримався вимог ст.199 КПК, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційним судом встановлено, що 10.06.2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ч.6 ст.615 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема:

-протоколом огляду від 09.01.2025 відповідно до якого вилучено добровільно видану психотропну речовину, яку громадянин ОСОБА_8 придбав через месенджер «Телеграм»;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 09.01.2025, відповідно до якого останній надав покази щодо обставин придбання психотропної речовини;

-висновком експерта №СЕ-19/116-25/2218-НЗПРАП від 12.02.2025, відповідно до якого видана ОСОБА_8 речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP;

-протоколом негласного отримання зразків необхідних для порівняльного дослідження від 12.02.2025, відповідно до якого за адресою: Одеська область, м.Подільськ, вул.Грушевського, біля будинку №36, виявлено розміщений згорток, в якому міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP;

-протоколом контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 13.02.2025, відповідно до якого через месенджер «Телеграм» придбано особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 14.02.2025 відповідно до якого останній надав покази щодо обставин придбання психотропної речовини;

-протоколом огляду предмету від 14.02.2025, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_9 з листуванням у месенджері «Телеграм» щодо замовлення психотропної речовини;

-протоколом контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 14.02.2025, відповідно до якого через месенджер «Телеграм» придбано особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 14.02.2025 відповідно до якого останній надав покази щодо обставин придбання психотропної речовини;

-протоколом огляду предмету від 14.02.2025, відповідно до якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_8 з листуванням у месенджері «Телеграм» щодо замовлення психотропної речовини;

-висновком експерта №СЕ-19/116-25/5552-НЗПРАП від 18.04.2025, відповідно до якого вилучена в різних місцях кристалічна речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP;

-протоколом про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж відносно ОСОБА_6 , за результатами якого, встановлені факти розмов останнього з ОСОБА_10 стосовно збуту психотропної речовини та інші матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені вище докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 .

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Як вбачається з клопотання слідчого, для завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд процесуальних дій, в тому числі: отримати висновки призначених судових експертиз; здійснити тимчасові доступи до речей та документів, відповідно до отриманих ухвал, а саме до документів, які перебувають у володінні ТОВ «Лайфселл», ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «Нова Пошта», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ»; провести аналіз отриманих речей та документів за результатами виконання тимчасових доступів; встановити та допитати всіх свідків, в тому числі наркозалежних осіб та власників банківських карток, на які здійснювалось зарахування грошових коштів за придбання психотропної речовини; отримати протоколи проведених негласних слідчих (розшукових) дій; виконати вимоги ст.ст. 290 та 291 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючи в даному кримінальному провадженні ризики (п.п.1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК), які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , не зменшились та не відпали.

Кримінальне правопорушення, яке інкримінується підозрюваному відноситься до категорії тяжких злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що дає підстави вважати, що під тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його провини, підозрюваний може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, продовжує існувати ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23, ст.224, ч.4 ст.95 КПК.

Наразі досудове розслідування триває, а показання свідків у даному кримінальному провадженні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Крім того не зменшився ризик того, що підозрюваний може перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, зокрема перешкоджати встановлювати інших можливих співучасників злочинної діяльності пов`язаної з поширенням наркотичних засобів, або знищити речові докази, які ще не встановлені та не вилучені слідчим органом.

Також не можна не виключати ризик того, що перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_6 може продовжити вчиняти нові злочини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваної кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

За наявності існування обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави вищій, ніж у зазначених межах, у виключних випадках.

На підставі аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також зауважити на виключності такого випадку.

У даному кримінальному провадженні виключність випадку полягає в тому, що інкримінований ОСОБА_6 злочин характеризується надзвичайно високим ступенем суспільної небезпеки, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди життю та здоров`ю населення, тому на даній стадії досудового розслідування колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейським судом з прав людини визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та предмет кримінального правопорушення (справа «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) від 25.04.2000 року).

За таких обставин, на думку апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному слідчим суддею розмірі, на даній стадії досудового розслідування, буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків, або будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного та сама підозра у вчиненні, тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про неспроможність доводів сторони захисту стосовно незаконності оскарженої ухвали, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000020 від 07.01.2025 року підозрюваному ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4