Справа № 740/4400/25
Провадження № 1-кп/740/502/25
УХВАЛА

21 серпня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжин, Чернігівської області, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.309 КК України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

на розгляді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 28.06.2025 за №0000487про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115, ч.2 ст.309 КК України.

21.08.2025 прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , за змістом якого вбачається, що на думку прокурора ризики, передбачені п.п.1, 3-5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання останньому запобіжного заходу не зменшились, усвідомлюючи вид та міру покарання обвинувачений може переховуватись від суду, більш м`який запобіжний захід не буде ефективним та не зможе забезпечити запобіганням ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_3 щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично заперечень не висловив.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши позиції сторін, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.07.2025 обвинуваченому ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 серпня 2025 року.

Наразі у кримінальному провадженні судовий розгляд по суті не розпочатий, стадія підготовче судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Частина 2 ст.29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор мають викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (п.60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Вирішуючи питання про необхідність продовження дії виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 суд приходить до висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Щодо ризику можливості переховування від суду, слід зазначити наступне.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовженння дії запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 ЄСПЛ, зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 , у разі визнання останнього винуватимза пред`явленим обвинуваченням, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та/або потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом від них показань та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу на свідків та потерпілу зі сторони обвинуваченого.

Суд, вважає, що встановлені ризики є вагомими, дійсними, тривають та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання її під вартою.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому суд зазначає, що в ході розгляду клопотання, суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.07.2025 обвиннуваченому відповідно до ст.183 КПК України був визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який суд залишає у розмірі та у обсязі покладених обов`язків, визначених слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 3, 176-178, 182-184, 194, 196, 206-208, 309, 372, ч.2 ст.376, 314, 315 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 19 жовтня 2025 року включно, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі та у обсязі покладених обов`язків, визначених ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01.07.2025.

Копію ухвали негайно вручити під розписку обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити для виконання до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня її оголошення (отримання обвинуваченим копії).

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1