Дата документу 26.06.2025Справа № 554/6496/25
Провадження № 1-кп/554/817/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«26» червня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000199 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає, вказане кримінальне провадження підсудне цьому суду, а тому можливо призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом всіх учасників кримінального провадження.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України. Клопотання обґрунтовано тим, що підставою застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є та обставина, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України, одне з яких є тяжким, за його вчинення передбачено покарання до 8 років позбавлення волі. Під час досудового розслідування до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, в подальшому цей запобіжний захід було продовжено. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення тяжкості покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, через втрату ним свободи на тривалий строк, може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєнні злочини. Також ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відносно нього вже розглядається обвинувальний акт за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, але, незважаючи на це, він вчинив нові тяжкі злочини, а отже схильний до вчинення протиправних діянь. Крім того, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому просить продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з?явився, від нього надійшла заява з проханням розглядати кримінальне провадження за його відсутності.

Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили.

Крім цього, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з триманні під вартою на домашній арешт з забороною покидати місце проживання у визначений період часу. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, розлучений, але має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно хоча не працевлаштований, однак займається доставкою продуктів харчування на власному автомобілі, а отже ризики, вказані прокурором, є не такими серйозними. Крім того, ОСОБА_3 страждає на розлад особистості, що є психічним захворюванням. В рамках даного кримінального провадження судово-психіатричну експертизу проведено не було. Така експертиза проводилась в рамках іншого кримінального провадження, відповідно до висновку експерта, ОСОБА_3 визнаний обмежено осудним, а в умовах СІЗО останньому не може бути надана належна медична допомога, у зв?язку з його з хворобою. Також, в останнього під час перебування в СІЗО виявлено ще одну небезпечну хворобу, якої до цього часу не було, належного лікування від неї в умовах СІЗО немає, а тому перебування обвинуваченого в таких умовах несе загрозу для його життя та здоров?я. Також при вирішенні клопотання просить врахувати неправомірну поведінку самого потерпілого, який з літа 2024 року постійно переслідує ОСОБА_3 . У разі неможливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт, адвокат просить визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Також захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11.03.2025 року на мобільний телефон марки Readmi 13; мобільний телефон марки HUAWEI TIT U02; мобільний телефон Nokia та дві сім карти (Водафон та Київстар); ланцюжок золотого кольору з ладанкою золотого кольору; кільце золотого кольору; годинник наручний Edifuce; зв?язку ключів срібряного кольору; булавку; хрестик дерев`яний. Клопотання обґрунтовано тим, що вказані речі були вилучене у обвинуваченого під час затримання, не мають жодного відношення до кримінального провадження. Лише мобільний телефони марки Readmi 13 може мати значення для кримінального провадження, але він вже був оглянутий під час досудового розслідування і вся наявна інформація збережена слідством.

Обвинувачений повністю підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу і про скасування арешту майна.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, зазначивши, що підстав для цього немає. Щодо клопотання про скасування арешту майна зазначив, що не заперечує проти скасування арешту з усього майна, окрім мобільних телефонів марки Readmi 13 та марки HUAWEI TIT U02, оскільки цими телефонами користувався ОСОБА_3 . Під час огляду телефону марки Readmi 13 було встановлено, що з цього телефону ОСОБА_3 здійснював дзвінки на лінію «102» з повідомленням неправдивої інформації про мінування та підготовку вибухів відділення поліції та ТРЦ «Київ», а отже вказаний телефон має доказове значення для кримінального провадження. До мобільного телефону марки HUAWEI TIT U02, який також вилучено при затриманні ОСОБА_3 , може бути застосовано спеціальну конфіскацію, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Суд, вислухавши клопотання прокурора та захисника обвинуваченого, думку учасників кримінального провадження, показання свідка ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 5-8 ч. 1 ст. 284 КПК України або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення, відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Октябрському районному суду м. Полтави згідно правил підсудності, передбачених ст.ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Визначено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, всі питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Клопотань про складення досудової доповіді від учасників кримінального провадження не надходило, а оскільки її складення передбачається лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, суд не вважає за необхідне з власної ініціативи вирішувати питання щодо складення досудової доповіді.

Також, відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1, 5, 7 ст. 194 КПК України).

Порядок продовження тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

З вимог ч.ч.4,5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Порядок розгляду клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, визначений ст. 201 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд виходить з того, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України, одне з яких відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, за його вчинення передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінального покарання може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення тяжкості покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, через втрату ним свободи на тривалий строк, може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєнні злочини.

Суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки судом встановлено, що відносно останнього вже розглядається обвинувальний акт за аналогічними кримінальними правопорушеннями, що не завадило ОСОБА_3 вчинити нові кримінальні правопорушення.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній може вдатися до відповідних дій.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись судом у контексті чинників, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а відсутність постійного та законного джерела доходів може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризиків передбачених п. п. п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, існування ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то суд вважає, що такий ризик прокурором не доведений, оскільки в клопотанні не зазначено, яким саме чином ОСОБА_3 може іншими чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, фактичні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, що свідчить про їх небезпечність для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Також слід зазначити, що зважаючи на ведення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії рф, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суд, значно збільшується, а застосування більш м?якого запобіжного заходу, на переконання суду, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилення від суду.

З урахуванням вимог ст. 315 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінують, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення, ризики чого є реальними та дійсними, з часом не зменшились та не змінились. Обрання більш м?якого запобіжного заходу, не пов?язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід продовжити обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Щодо клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м?який, а саме домашній арешт з забороною покидати місце проживання у визначений період часу, то суд зазначає, що посилання захисника на слабкість встановлених ризиків, суд вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, які не були спростовані доводами сторони захисту. Доказів зменшення ризиків чи взагалі їх відсутність для застосування відносно обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу, суду не надано, а наявність ризиків, що стали підставою для застосування такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою на стадії досудового розслідування, продовжують існувати.

Ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, неофіційно працює, а отже має джерело доходу, має на утриманні неповнолітню дитину, судом враховані, але самі по собі ці обставини не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Крім того, сімейний стан обвинуваченого, який неодружений, мешкає один, наявність неповнолітньої дитини, яка мешкає разом з матір?ю на території рф, все ж таки свідчить про відсутність достатньою міцних соціальних зв?язків.

Також, під час підготовчого провадження судом встановлено, що відносно ОСОБА_3 в Полтавському районному суді Полтавської області наразі розглядається обвинувальний акт за аналогічними кримінальними правопорушеннями. Останньому в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтеративного запобіжного заходу у виді застави. Після сплати застави, останнього було звільнено з-під варти. Однак після цього ОСОБА_3 скоїв аналогічні кримінальні правопорушення.

Щодо доводів захисника про обмежену осудність обвинуваченого, то суд зазначає, що в рамках даного кримінального провадження експертиза психічного стану обвинуваченого не проводилась, даних щодо наявності іншої небезпечної хвороби у обвинуваченого матеріали кримінального провадження також не містять. Підстав вважати, що перебування обвинуваченого в умовах СІЗО загрожує його життю та здоров?ю у суду підстав немає.

Тому суд вважає, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вказаний запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.

Показання допитаної в суді свідка ОСОБА_7 на підтвердження характеризуючих даних обвинуваченого, не впливають на висновки суду, оскільки з її показів встановлено, що останнім часом вони з обвинуваченим в основному спілкувались в телефонному режимі, особисто спілкуються лише на свята. Те, що вона охарактеризувала обвинуваченого як порядну та працьовиту людину не свідчить про можливість зміни йому запобіжного заходу.

Також, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, враховуючи вимоги п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також ту обставину, що до останнього ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.12.2024 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 60 560 грн., після сплати якої, останнього звільнено з-під варти, після чого ним вчинено аналогічні кримінальні правопорушення, що свідчить про порушення покладених на нього обов?язків та вчинення нових злочинів, а отже суд вважає необхідним не визначати розмір застави, оскільки вважає, що у цьому разі застава, як запобіжний захід, не зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З приводу заявленого захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 клопотання про скасування арешту майна, суд зазначає наступне:

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. (абзац 2 частина перша статті 174 КПК України).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11.03.2025, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладено арешт на мобільний телефон марки Readmi 13; мобільний телефон марки HUAWEI TIT U02; мобільний телефон Nokia та дві сім карти (Водафон та Київстар); ланцюжок золотого кольору з ладанкою золотого кольору; кільце золотого кольору; годинник наручний Edifuce; зв?язку ключів срібряного кольору; булавку; хрестик дерев?яний.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, судом встановлено, що мобільний телефон марки Readmi 13 використовувався ОСОБА_3 для дзвінків на лінію «102» з повідомленням неправдивої інформації про мінування та підготовку вибухів відділення поліції та ТРЦ «Київ», а отже вказаний телефон має доказове значення для кримінального провадження. Мобільний телефон марки HUAWEI TIT U02, який також вилучено при затриманні ОСОБА_3 може бути конфіскований на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Зважаючи на те, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 не розпочався, обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, визнання чи невизнання вини обвинуваченим судом не з?ясовувались, в зв`язку із чим стверджувати, що потреби кримінального процесуального характеру, для забезпечення яких накладено арешт на майно, відпали, у суду підстав немає, а отже доводи захисника обвинуваченого щодо відсутності необхідності в арешті майна, є передчасними.

Крім того, суд наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, а отже такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними та співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого суд приходить до висновку, що потреби в діях саме такого заходу забезпечення кримінального провадження виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи власника майна з метою виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи викладене, а також розумність і співмірність обмеження права власності з метою виконання завдань кримінального провадження, суд вважає, що особою, яка звернулась із клопотанням, відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України, не доведено, що арешт майна на мобільний телефон марки Readmi 13 та мобільний телефон марки HUAWEI TIT U02 накладено необґрунтовано, а також, що потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, відпала, в зв?язку із чим у задоволенні такого клопотання в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, інше майно, на яке накладено арешт, зокрема мобільний телефон Nokia та дві сім карти (Водафон та Київстар); ланцюжок золотого кольору з ладанкою золотого кольору; кільце золотого кольору; годинник наручний Edifuce; зв?язку ключів срібряного кольору; булавку; хрестик дерев`яний на підв?язці не мають доказового значення для даного кримінального провадження, а тому потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на нього відпала, що свідчить про можливість задоволення клопотання в цій частині.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 174, 176-178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 199, 201, 314-316, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000199 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України, на «04»липня 2025 року о 14 годині 30 хвилин в приміщенні Шевченківського районного суду міста Полтави за адресою м. Полтава, вул. Навроцького, 5.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника обвинуваченого.

Клопотання процесуального прокурора ОСОБА_4 про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 24 серпня 2025 року, включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Визначити строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до24 серпня 2025 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11.03.2025 року на мобільний телефон Nokia та дві сім карти (Водафон та Київстар); ланцюжок золотого кольору з ладанкою золотого кольору; кільце золотого кольору; годинник наручний Edifuce; зв?язку ключів срібряного кольору; булавку; хрестик дерев`яний на підв?язці, які належить ОСОБА_3 скасувати.

Скасування арешту майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

В іншій частині у задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовити.

Копію ухвали надіслати ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», до виконання, а учасникам кримінального провадження, до відома,.

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п?яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Полтави: ОСОБА_1