Провадження № 11-кп/4823/479/25
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002746 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки, уродженець міста Нахічевань, Азербайджанська Республіка, мешканець АДРЕСА_1 , розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 01.07.2024 Деснянським районним судом м. Чернігова, з урахуванням вироку Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2024, за ч.1 ст.309, ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців;

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 01.07.2024, з урахуванням вироку Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2024, та призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня його затримання - з 24 серпня 2024 року, зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.08.2024 по 24.11.2024.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 20.08.2024, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_10 , знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ході конфлікту, що виник з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс не менше одного удару лезом ножа в область грудної клітини ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 642 від 24.09.2024 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; а також не менше одного удару лезом ножа в область лівої кисті, чим спричинив тілесне ушкодження у виді різаної рани 2-го пальця лівої кисті, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_10 , доведеність його вини, просив змінити вирок місцевого суду в частині зарахування строку перебування обвинуваченого під вартою в строк покарання та в частині початку строку відбуття покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції. Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 19 березня 2025 року. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.08.2024 до 24.11.2024. В решті вирок залишити без змін. Вказує, що місцевий суд, правильно визначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, у подальшому, у порушення вимог ст.ст.71, 72 КК України, п.26 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», безпідставно зарахував у строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2024, оскільки ухвалив рішення про початок строку відбування покарання з дня затримання обвинуваченого з 24.08.2024, що призвело до зайвого зарахування в строк покарання за оскаржуваним вироком строку перебування під вартою на виконання попереднього вироку з 24.11.2024 до 19.03.2025, який зарахуванню, на підставі ст.71 КК України, не підлягає, так як положеннями ст.ст.71, 72 КК України не передбачено зарахування засудженому у строк покарання строку відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника обвинуваченого, який просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при зарахуванні у строк відбування покарання терміну тримання під вартою та початку строку відбування покарання ОСОБА_10 , є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судому у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили та згідно з ч.5 ст. 72 КК України зараховується судом у строк покарання.

Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку. Водночас, не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Водночас, положеннями ст.ст.71, 72 КК України не передбачено зарахування засудженому у строк покарання строку відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №676/37/20 та 16.06.2020 у справі №333/7695/18.

Проте суд, при ухваленні вироку, вказаних вище вимог закону не дотримався.

Так, з матеріалів справи убачається, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді від 26.08.2024 ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з моменту його фактично затримання - з 24.08.2024, строк дії якого продовжено до 24.11.2024, що правильно місцевим судом зараховано в строк відбуття покарання. Після закінчення строків його застосування запобіжний захід не продовжувався у зв`язку з приведенням до виконання попереднього вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.07.2024, яким ОСОБА_10 засуджено за ч.1 ст.309, ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. Відтак, подальше, після 24.11.2024 перебування ОСОБА_10 під вартою на виконання попереднього вироку неможливо зараховувати у строк покарання.

Отже, місцевий суд, правильно призначивши ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю вироків, при визначенні початку строку відбування покарання за вироком не врахував, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 закінчився 24.11.2024 та безпідставно, повторно, зарахував у строк відбування покарання частину відбутого строку покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком від 01.07.2024. Відповідно до ст.72 КК України, суд мав зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення лише з 24.08.2024 по 24.11.2024; початок строку відбування покарання ОСОБА_10 у цьому провадженні має рахуватись з дня ухвалення вироку місцевого суду від 19.03.2025.

Виключення зі строку покарання строку попереднього ув`язнення, зарахованого судом першої інстанції на підставі ст.72 КК України, не погіршує становище обвинуваченого, а тому це можливо зробити шляхом зміни вироку (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 24.02.2025 у справі №359/2693/23).

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення та початку строку відбування покарання ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2025 року щодо ОСОБА_10 - змінити, в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання та початку строку відбування покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 19 березня 2025 року, зарахувавши в строк відбування покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України, час тримання його під вартою з 24 серпня 2024 року по 24 листопада 2024 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4