Справа № 522/6768/25
Провадження № 1-кс/522/2308/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу від ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочинів суддями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що викладені в заяві від 24.03.2025 року

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочинів суддями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що викладені в заяві від 24.03.2025 року.

Скаржник обґрунтовує скаргу тим, що 24.03.2025 року ним було подано заяву про злочин до прокурора Одеської області в порядку статті 214 КПК України. Однак, протягом 24 годин вимоги статті 214 КПК України прокурором виконані не були, а саме: відомості про злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) не були внесені.

Замість внесення відомостей до ЄРДР та видачі витягу з нього, заявника було повідомлено про перенаправлення його заяви до Державного бюро розслідувань (ДБР). Скаржник вважає такі дії повною бездіяльністю та безвідповідальністю прокурора Одеської області, оскільки з моменту подання заяви (зареєстрованої в Одеській обласній прокуратурі за №204 від 24.03.2025 р.) минуло більше двох діб, але відомості до ЄРДР не внесені. Натомість, заява була переадресована за реєстраційним №18789-25 до ДБР, що, на думку скаржника, є ігноруванням вимог статті 214 КПК України.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 27, 33 КПК України, Скаржник вимагає зобов`язати прокурора Одеської області внести до ЄРДР відомості про вчинення злочинів суддями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ст.ст. 27, 33; 111 ч. 2, 255 ч. 1-5, 364 ч. 2 КК України та протягом 24 годин видати йому Витяг з ЄРДР.

У судове засідання призначене на 01.08.2025 року до суду з`явився скаржник ОСОБА_3 який наполягав на задоволені скарги.

Під час розгляду даного провадження головуючий суддя неодноразово наполягав пояснити та обгрунтувати які конкретно злочини скоєні кожним вказаним у скарзі суддею та в який час та при яких обставинах. У зв`язку з чим скаржник неодноразово наполягав на витребуванні головуючим з Хаджибейського районного суду м. Одеси двох цивільних справ де зазанченими суддями приймались рішення.

В витребуванні матеріалів справ та огляду в судовому засіданні було відмовлено з підстав того, що під час розгяляду даної скарги у слідчого судді відсутні повноваження на збір будь-яких доказів.

Додатково скаржник заявив, що вказані судді затягували розгляд справ та виносили процесульні рішення з якими він не згоден.

Дослідивши матеріали судового провадження, встановлено наступне.

В судовому засіданні з наданих матеріалів встановлено, що 24.03.2025 року ОСОБА_3 було подано заяву про злочин до прокурора Одеської області в порядку статті 214 КПК України.

У заяві від 24.03.2025 року скаржник зазначає про те, що протягом тривалого часу в Хаджибейському (Малиновському) районному суді м. Одеси він намагався вирішити цивільну справу щодо встановлення юридичного факту родинних відносин між ним ( ОСОБА_8 ) та його двоюрідною тіткою ( ОСОБА_9 ).

Скаржник стверджує, що судді ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які розглядали справу №521/8584/23 в порядку "окремого провадження", штучно створювали перешкоди, що унеможливило здійснення правосуддя.

Зокрема, суддя ОСОБА_7 , зловживаючи службовим становищем, всупереч запереченням скаржника та з порушенням норм судочинства, перевів справу з "окремого провадження" у "загально-позовне". При цьому, як зазначає скаржник, суддя ОСОБА_7 штучно додав до справи відповідача ОСОБА_10 , який не має жодного стосунку до родинних відносин заявника. Скаржник також вказує, що попередні судді, які розглядали цю справу ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), "губили" справу в інтересах організованих злочинних угруповань, які, на його думку, спеціалізуються на злочинах проти держави та громадян України, пов`язаних з відчуженням спадкового майна.

Скаржник наголошує, що дії зазначених суддів, які складали присягу "здійснювати правосуддя" відповідно до ст. 57 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", заслуговують на кваліфікацію за ст. 111 ч. 2 КК України та іншими статтями за посадові злочини. Він стверджує, що в судовій системі створені "криміногенні умови для вседозволеності та безвідповідальності".

На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 214 КПК України, заявник наполягає на Внесенні до ЄРДР відомостей про вчинення суддями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів за ст.ст. 27, 33; 111 ч. 2, 255 ч.ч. 1-5, 364 ч. 2 КК України та розпочатті розслідування.

Матеріалами справи підтверджено, що Одеська обласна прокуратура вказану заяву направило за належністю до Державного бюро розслідувань.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Наведена правова позиція також закріплена у висновку Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Крім того, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі №556/450/18.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, викладені обставини таких відомостей мають бути піддані оцінці.

Повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленнях потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Оскільки КПК України надана можливість оскаржити дії прокурора, та слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку прокурора в результаті такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України (визначення основних термінів Кодексу), відповідно до якого, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що подана скаржником заява названа ним як заява в порядку ст. 214 КПК України та містить вимогу про реєстрацію злочинів, вчинених, на думку заявника, суддями у зв`язку із розглядом та ухваленням судових рішень у конкретній справі, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочини, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин.

Доводи, наведений скаржникому заяві, є особистою оцінкою дій вказаних суддів і ґрунтуються лише на припущеннях щодо протиправності їх дій при прийнятті рішеня, а тому не відповідають вимогам ст. 214 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, делегування функцій суддів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовим особам не допускаються.

Частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано самостійність суддів у здійсненні правосуддя, їх незалежність від будь-якого незаконного впливу, встановлено заборону втручатися у відправлення правосуддя та впливати на суд або суддів у будь-який спосіб.

Оскарження у будь-який спосіб діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом не допускається.

Згідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011р., оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами прокуратури.

Таким чином, інша, крім судової, процедура ревізії судових рішень, дій або бездіяльності суддів під час здійснення правосуддя з метою оцінки наявності підстав для застосування до суддів кримінальної відповідальності, зокрема шляхом відкриття кримінального провадження, недопустима. Незгода учасника судового розгляду з ухваленим судовим рішенням чи діями судді не може бути підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення злочину стосовно судді.

З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що висловлення незгоди із прийнятим суддями по справі процесуальними рішеннями в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених статтями 126 та 129 Конституції України.

Твердження заявника фактично зводяться до незгоди із прийнятими суддями по справі процесуальними рішеннями, що є підставою для оскарження судового рішення, а не притягнення судді до кримінальної відповідальності.

Розглянувши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя вбачає, що у скарзі та заяві про вчинення злочинів відсутні відомості, що можуть свідчити про вчинення суддями кримінальних правопорушень, передбачених статтями 27, 33; ч. 2 ст. 111; ч. 5 ст. 191; ч.ч. 1,2,3,4,5 ст. 255 ; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України.

Тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення злочинів.

Керуючись ст. ст. 214-216, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Одеської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочинів суддями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , що викладені в заяві від 24.03.2025 року відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено 04.08.2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

01.08.25