КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000053 від 16 лютого 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 199, частиною третьою статті 204, частиною другою статті 229 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, виявлене у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме:

- ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 99 пляшок, загальним об`ємом 495 л.

- ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною, яка має характерний запах спирту у загальній кількості 19 пляшок, загальним об`ємом 95 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л, кожна з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 19 шт., загальним об`ємом 190 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л кожна з рідиною всередині візуально схожа на вино у загальній кількості 4 шт., загальним об`ємом 40 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 3 л, з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 105 шт., загальним об`ємом 315 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 2 л, з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 30 шт., загальним об`ємом 60 л.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Уважає, що прокурор не довів наявність мети арешту майна, а слідчий судді передчасно прийняв рішення про накладення арешту на майно.

У мотивування скарги зазначає, що у фабулі №1, 2, 3 не зазначено факти щодо діяльності громадянина ОСОБА_9 .

Уважає, що відомості, які повідомили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 після проведених допитів, не були за вказаними ними фактами внесені до ЄРДР, що є порушенням частини першої статті 214 КПК України, зокрема у витягу з ЄРДР не зазначено факти щодо громадянина ОСОБА_9 , у зв`язку з чим уважає, що здійснення кримінально-процесуального примусу щодо нього було передчасно, однак суд не надав цьому належної оцінки.

Вказує, що у матеріалах клопотання про арешт майна відсутній процесуальній документ, який би свідчив про те, що помилка у датах складення протоколу огляду, є технічною помилкою, а також як під час подання клопотання про накладення арешту на майно, так і під час розгляду клопотання прокурором не було надано жодного документу для спростування вказаних обставин.

Посилається на те, що у протоколі огляду предметів від 04 квітня 2024 року детектив фактично підтверджує, що всі ємності він відкривав самостійно, без спеціалістів, отже він мав до них доступ, проте у протоколі ним не зазначено, що ємності відкривались, що свідчить про несанкціонований доступ до ємностей.

Зазначає, що допит свідка ОСОБА_11 був проведений 04 квітня 2025 року у м. Києві з 16 год. 10 хв. по 16 год. 40 хв. у приміщенні БЕБ у Київській області, а протокол отримання речей 04 квітня 2025 року був складений у місті Біла Церква з 16 год. 45 хв. по 16 год. 50 хв.

На переконання сторони захисту, висновок експерта від 30 квітня 2025 року №СЕ-19/111-25/21018-ФХЛ не підтверджує існування загрози життю і здоров`ю людей, а лише зазначає, що цю рідину можна класифікувати як горілка, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони злочину за частиною третьою статті 204 КК України.

Також указує про те, що у порушення абзацу 3 пункту 1 частини третьої статті 104 КПК України у протоколі обшуку не вказано місце проживання понятого ОСОБА_13 , у протоколі обшуку на а.с. 58 клопотання детективом не зазначено про те, де саме, на яких місцях (наприклад у коридорі, кімнаті або підвіконні) на території домоволодіння були виявлені та вилучені речі, а також не зазначено, що вилучені під час обшуку речі упаковувались, що свідчить про те, що до вилучених речей могла мати доступ будь-яка особа і будь-хто, будь-що міг робити з вилученими речами.

Згідно резолютивної частини постанови про визнання речовими доказами від 14 травня 2025 року було визнано речовими доказами добровільно видані свідком речі, хоча згідно змісту протоколу обшуку від 13 травня 2025 року, мотивувальної частини постанови вказані речі були виявлені під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року.

Зазначає, що у матеріалах клопотання відсутній висновок експерта про те, що речовини, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , мають ознаки горілчаних напоїв, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Детективами Підрозділу Територіального управління БЕБ у Київській області розслідується кримінальне провадження №0000053 від 16 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 199, частиною третьою статті 204, частиною другою статті 229 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено наявність організованої групи осіб, які на території Київської області займаються незаконною підприємницькою діяльністю. Дана протиправна діяльність полягає у виготовленні, зберіганні з метою подальшого збуту, транспортуванні та безпосередньому збуті алкогольної продукції, виготовленої з порушенням встановлених норм і без відповідної державної реєстрації.

Зазначені алкогольні вироби марковані підробленими марками акцизного податку України, що свідчить про наявність ознак злочину, передбаченого статтею 199 КК України, виготовлення, зберігання або збут підроблених марок акцизного податку.

У ході оперативно-розшукових заходів та слідчих дій установлено, що громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , є одним із основних учасників вказаної незаконної діяльності.

Зокрема, зазначена особа на території власного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , організував місце зберігання, фасування та реалізації алкогольних напоїв, виготовлених з порушенням вимог чинного законодавства.

Реалізація зазначеної продукції здійснюється за готівковий розрахунок шляхом особистих контактів із покупцями. Попереднє замовлення приймається телефоном, за номерами мобільного зв`язку: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 . У телефонній розмові ОСОБА_9 надає покупцям інструкції щодо місця, часу та способу отримання алкогольної продукції.

Згідно з установленими у ході слідства обставинами, після прибуття клієнта за адресою: АДРЕСА_1 , останньому передаються незаконно виготовлені алкогольні напої з сусіднього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Передача продукції здійснюється безпосередньо ОСОБА_9 , або за його дорученням невстановленою на цей момент у рамках досудового розслідування жінкою.

У якості доказової бази, в ході досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що 04 квітня 2025 року перебуваючи у місті Переяслав Київської області особисто придбав у громадянина ОСОБА_9 три пластикові ємності з алкогольними напоями, кожна об`ємом по 5 літрів на загальну суму 1 200 гривень.

Крім того, свідок ОСОБА_14 в ході допиту підтвердив факт придбання 10 літрів незаконно виготовлених алкогольних виробів у громадянина ОСОБА_9 на суму 600 гривень. Зазначені свідчення у сукупності з іншими матеріалами справи підтверджують системний характер протиправної діяльності вказаної особи.

13 травня 2025 року за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва, проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено:

- ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 99 пляшок, загальним об`ємом 495 л.

- ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною яка має характерний запах спирту у загальній кількості 19 пляшок, загальним об`ємом 95 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л, кожна з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 19 шт., загальним об`ємом 190 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л, кожна з рідиною всередині візуально схожу на вино у загальній кількості 4 шт., загальним об`ємом 40 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 3 л, з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 105 шт., загальним об`ємом 315 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 2 л, з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 30 шт., загальним об`ємом 60 л.

Також в ході проведення обшуку відібрані зразки незаконно виготовлених ЛГВ для проведення експертного дослідження.

Також в ході проведення обшуку відібрані зразки незаконно виготовлених ЛГВ для проведення експертного дослідження.

Постановою детектива Територіального управління БЕБ у Київській області від 14 травня 2025 року вказані речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000053 від 16 лютого 2023 року.

19 травня 2025 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053 від 16 лютого 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 199, частиною третьою статті 204, частиною другою статті 229 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, виявлене у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме:

- ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 99 пляшок, загальним об`ємом 495 л.

- ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною, яка має характерний запах спирту у загальній кількості 19 пляшок, загальним об`ємом 95 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л, кожна з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 19 шт., загальним об`ємом 190 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л кожна з рідиною всередині візуально схожа на вино у загальній кількості 4 шт., загальним об`ємом 40 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 3 л, з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 105 шт., загальним об`ємом 315 л.

- Пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 2 л, з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 30 шт., загальним об`ємом 60 л.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, виявлене у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , а саме: ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 99 пляшок, загальним об`ємом 495 л; ПЕТ пляшки об`ємом 5 л, кожна з рідиною, яка має характерний запах спирту у загальній кількості 19 пляшок, загальним об`ємом 95 л; пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л, кожна з рідиною яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 19 шт., загальним об`ємом 190 л; пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 10 л кожна з рідиною всередині візуально схожа на вино у загальній кількості 4 шт., загальним об`ємом 40 л; пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 3 л, з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 105 шт., загальним об`ємом 315 л; пакування типу БЕГ-ІН-БОКС об`ємом 2 л, з рідиною, яка має характерний запах ЛГВ у загальній кількості 30 шт., загальним об`ємом 60 л, з тих підстав, що вказані речі зберегли на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, та підлягають арешту з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, не заслуговують на увагу суду доводи скаржника про те, що у фабулі №1, 2, 3 не зазначено факти щодо діяльності громадянина ОСОБА_9 ; відомості, які повідомили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 після проведених допитів, не були за вказаними ними фактами внесені до ЄРДР, що є порушенням частини першої статті 214 КПК України, зокрема у витягу з ЄРДР не зазначено факти щодо громадянина ОСОБА_9 ; у матеріалах клопотання про арешт майна відсутній процесуальній документ, який би свідчив про те, що помилка у датах складення протоколу огляду, є технічною помилкою, а також як під час подання клопотання про накладення арешту на майно, так і під час розгляду клопотання прокурором не було надано жодного документу для спростування вказаних обставин; у протоколі огляду предметів від 04 квітня 2024 року детектив фактично підтверджує, що всі ємності він відкривав самостійно, без спеціалістів, отже він мав до них доступ, проте у протоколі ним не зазначено, що ємності відкривались, що свідчить про несанкціонований доступ до ємностей; допит свідка ОСОБА_11 був проведений 04 квітня 2025 року у м. Києві з 16 год. 10 хв. по 16 год. 40 хв. у приміщенні БЕБ у Київській області, а протокол отримання речей 04 квітня 2025 року був складений у місті Біла Церква з 16 год. 45 хв. по 16 год. 50 хв.; висновок експерта від 30 квітня 2025 року №СЕ-19/111-25/21018-ФХЛ не підтверджує існування загрози життю і здоров`ю людей, а лише зазначає, що цю рідину можна класифікувати як горілка, що свідчить про відсутність об`єктивної сторони злочину за частиною третьою статті 204 КК України; у порушення абзацу 3 пункту 1 частини третьої статті 104 КПК України у протоколі обшуку не вказано місце проживання понятого ОСОБА_13 , у протоколі обшуку на а.с. 58 клопотання детективом не зазначено про те, де саме, на яких місцях (наприклад у коридорі, кімнаті або підвіконні) на території домоволодіння були виявлені та вилучені речі, а також не зазначено, що вилучені під час обшуку речі упаковувались, що свідчить про те, що до вилучених речей могла мати доступ будь-яка особа і будь-хто, будь-що міг робити з вилученими речами; згідно резолютивної частини постанови про визнання речовими доказами від 14 травня 2025 року було визнано речовими доказами добровільно видані свідком речі, хоча згідно змісту протоколу обшуку від 13 травня 2025 року, мотивувальної частини постанови вказані речі були виявлені під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року; у матеріалах клопотання відсутній висновок експерта про те, що речовини, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , мають ознаки горілчаних напоїв, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей, оскільки такі доводи на даному етапі досудового розслідування є передчасними та такими, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.

Перевірка наведених апелянтом обставин, збір доказів на їх підтвердження або спростування і є метою проведення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000053 від 16 лютого 2023 року.

Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені речі зберегли на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4