Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/2916/22
номер провадження 1-кп/695/99/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглядаючи у закритому судовому засіданні в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області в залі судового засідання кримінальне провадження №0000211 від 25.04.2022 року за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, жителя АДРЕСА_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дане кримінальне провадження перебуває у провадженні Золотоніського міськрайонного суду.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів до 16.11.2025 року без визначення розміру застави, надавши письмовий варіант клопотання та вказуючи, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зловживання процесуальними правами, не з`являючись на виклики суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, не зменшились та продовжують існувати. ОСОБА_9 , розуміючи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду. Також обвинувачений вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, маючи не зняту та не погашену судимість, що також доводить про схильність ОСОБА_9 до вчинення нових злочинів та наявність у нього стійкої антисоціальної поведінки. Також наголошувала про можливість повторного допиту свідків для уточнення їх показань після допиту свідків сторони захисту. Таким чином прокурор, враховуючи, що більш м`яким запобіжним заходом забезпечити належну поведінку обвинуваченого не можливо, оскільки обвинувачений є раніше судимим, судимість не погашена, просила задовольнити клопотання та продовжити термін запобіжного заходу на 60 днів до 16.11.2025 року включно, не визначаючи при цьому розмір застави, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні наголошував, що ризики, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Законний представник ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора та з метою захисту прав дитини просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу, оскільки він не має на меті переховуватись від суду та впливати на свідків та потерпілу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав свого підзахисного та зазначив, що вказані прокурором ризики перестали існувати, всі учасники справи допитані, докази досліджені, його підзахисний ніяким чином не буде перешкоджати розгляду справи, не буде переховуватись, про що свідчить і той факт, що після події кримінального правопорушення через три доби його затримали вдома, а тому просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п.,п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року № 33977/97, п. 81 вказав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Системний аналіз законодавства свідчить, що рішенням про застосування запобіжного заходу суд повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, в тому числі право малолітньої особи на статеву свободу та статеву недоторканість, право особи на захист своєї власності. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд при вирішенні клопотання погоджується з прокурором, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 на більш м`який, оскільки саме обраний запобіжний захід забезпечує належну процесуальні поведінку обвинуваченого.

При цьому суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а інкриміновані йому правопорушення вчиняв маючи не зняту та не погашену судимість, що свідчить про наявність у нього схильності до вчинення кримінальних правопорушень та підтверджує обґрунтованість ризику вчинення інших кримінальних правопорушень при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не має достатнього стримуючого стороннього впливу. Також існує ризик, що обвинувачений може переховуватись від суду, передбачаючи можливість суворого покарання.

За вказаних вище обставин в їх сукупності суд приходить до переконання, що на час розгляду даного клопотання ризики, які були підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати.

При цьому суд враховує, що стан здоров`я ОСОБА_9 не перешкоджає утриманню під вартою.

Вказані обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми та вагомими для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Отже, наведені в матеріалах справи обставини в повній мірі підтверджують необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 .

Таким чином, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та відмовляє стороні захисту у клопотанні про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд, при постановленні даної ухвали, керуючись ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, беручи до уваги насильницький характер кримінального правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 152, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1 КК України, строком на 60 днів, тобто по 16.11.2025 року (включно), без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3