Справа № 643/7704/25
Провадження № 1-кс/643/2626/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004821 від 09.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді 19.05.2025 надійшло вищевказане клопотання, у якому слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт на вилучені 16.05.2025 під час затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на: мобільний телефон марки iPhone 16 Pro max, з сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» - НОМЕР_1 та грошові кошти в сумі 10400 (десять тисяч чотириста) доларів США. Необхідність арешту майна сторона обвинувачення обґрунтовує приналежністю вказаних речей до категорії речових доказів та наявністю ризиків їх знищення та переховування.

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися, просили судове засідання проводити за їх відсутності.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів судової справи. Зазначав, що грошові кошти вилучені з порушенням належної правової процедури, рішення про їх вилучення прийнято вибірково, банкноти української гривні не вилучалися, попри їх наявність, вилучені гроші не мають жодного відношення до кримінального провадження. При цьому захисник просив після проведення експертиз з вилученим мобільним телефоном передати його на відповідальне зберігання підозрюваному.

Підозрюваний зазначав, що грошові кошти йому не належать, у день затримання він їх отримав від сторонньої особи, мав передати їх іншій людині у місті Києві.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заперечення сторони захисту слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Слідчими другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004821 від 09.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , 17.05.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненої групою осіб з корисливих мотивів. Останнього 17.05.2025 було затримано на підставі ст. 208 КПК України та проведено його особистий обшук, під час якого вилучено мобільний телефон марки iPhone 16 Pro max, з сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» - НОМЕР_1 та грошові кошти в сумі 10400 (десять тисяч чотириста) доларів США.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Вказані обставини стороною обвинувачення доведені

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Вказану вимогу стороною обвинувачення дотримано.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Оцінивши наведені стороною обвинувачення докази слідчий суддя приходить до переконання у необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло у собі сліди вчиненого кримінального правопорушення чи інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з цим, для спростування або підтвердження доводів сторони обвинувачення, необхідним є проведення досудового розслідування, зокрема огляду вилученого майна та проведення відповідних судових експертиз, тощо.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цих речових доказів, що унеможливить встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативних наслідків арешту майна судом не встановлено.

Натомість, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна може потягнути його безповоротну втрату.

Слідчий суддя зауважує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Таким чином всі обставини, проаналізовані в сукупності, свідчать про можливість і необхідність накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав.

Щодо доводів захисника про те, що грошові кошти вилучені з порушенням належної правової процедури слідчий суддя зазначає, що вказані у запереченнях недоліки вилучення майна не тягнуть за собою недопустимості речових доказів, повернення майна. За наявності певних обставин, зазначені захисником недоліки можуть створювати підстави неналежності речових доказів, проте це питання є предметом дослідження під час розгляду по суті обвинувального акту.

Щодо вилучення грошових коштів у банкнотах «долар США» та невилучення банкнот «українська гривня», а також щодо невідповідності грошей та мобільного телефону ознакам речового доказу, слідчий суддя зауважує що визнання перемету речовим доказом є дискреційним повноваженням сторони обвинувачення. Наявність підстав для відповідного процесуального рішення оцінюється судом на іншій стадії кримінального провадження. При цьому, слідчий суддя зауважує, що на теперішній час така оцінка є неможливою оскільки матеріали кримінального провадження у повному обсязі суду не надавалися.

Щодо доводів підозрюваного та його захисника про те, що вилучені гроші не мають жодного відношення до кримінального провадження, слідчий суддя зауважує, що попри твердження ОСОБА_3 про неналежність йому грошових коштів, вказані обставини нічим не підтверджені. Власник грошей та особа, якій вони мали передаватися у судовому засіданні не допитані, відповідні клопотання слідчому судді не заявлялися. При цьому, слідчий суддя зауважує, що повернення грошей дійсному власнику майна у подальшому можливе у порядку, передбаченому ст.174 КПК України.

Щодо клопотання захисника про повернення мобільного телефону на відповідальне зберігання, слідчий суддя зауважує, що відповідно до абц. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як зазначив захисник у запереченнях, видача мобільного телефону не була добровільною, при цьому з матеріалів клопотання встановлено, що телефон захищений шляхом використання системи логічного захисту, при цьому підозрюваний відповідний пароль стороні обвинувачення не повідомляв.

Отже, доводи сторони захисту щодо недоцільності вилучення мобільного телефону у підозрюваного є необґрунтованими, оскільки його вилучення зумовлено подоланням системи логічного захисту.

При цьому, на переконання слідчого судді, особливості функціонування мобільних терміналів систем зв`язку, хмарних сховищ операторів стільникового зав`язку, дають підстави вважати, що вилучений мобільний телефон сам по собі є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, термінал вилучений та утримується стороною обвинувачення законно.

Одночасно, слідчий суддя зауважує, що визначення місця зберігання арештованого майна не належить до його повноважень.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 16.05.2025 під час затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на:

-мобільний телефон марки iPhone 16 Pro max, з сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» - НОМЕР_1 ;

-грошові кошти в сумі 10400 (десять тисяч чотириста) доларів США.

У задоволенні вимоги стосовно визначення місця зберігання вилученого майна відмовити

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1