Справа № 156/522/25
Провадження № 1-кп/156/87/25
ВИРОК

Іменем України

02 червня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора (у режимі відеоконференції) - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (у режимі відеоконференції) - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні направлений з Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.01.2025 за №0000004, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Горинка Кременецького району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, учасника бойових дій, військовослужбовця Збройних Сил України, перебуває на посаді старшини 1 роти інженерної підтримки батальйону інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,-

в с т а н о в и в:

Молодший сержант ОСОБА_4 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, маючи злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія, яке згідно з Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993, є документом, що підтверджує право на керування транспортним засобом та видається після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, передбаченому Міністерством охорони здоров`я, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складання теоретичного і практичного іспитів у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС, через соціальну мережу 19.08.2024 звернувся та домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою про виготовлення посвідчення водія за обумовленою ціною, надавши свої особисті дані шляхом пересилання фотокопій особистих офіційних документів для внесення відомостей у посвідчення водія.

На виконання вказаної домовленості, невстановлена досудовим розслідуванням особа, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи невстановлений друкуючий пристрій з теплосублімаційним способом друку, виготовила документ посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», серії НОМЕР_2 , видане 29.08.2024 територіальним сервісним центром МВС № 1242, вказавши у ньому особу, якій видано документ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлене не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів, та яке відправила ОСОБА_4 для подальшого використання як офіційного, тобто такого, що має усі необхідні реквізити та юридично значущий характер, пов`язаний з керуванням транспортними засобами.

Крім цього, 12 січня 2025 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet», моделі «NIVA», р.н.з. НОМЕР_3 , на автодорозі Р-15, поруч будинку, що за адресою: м. Нововолинськ, вул. Генерала Шухевича, 27, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху.

У подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, достовірно знаючи про факт підроблення, особисто надав працівникам поліції посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» серії серії НОМЕР_2 , видане 29.08.2024 територіальним сервісним центром МВС № 1242, на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином, використавши завідомо підроблений документ, який не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлене не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Підтвердив, що через соціальну мережу домовився з невідомою йому особою про виготовлення посвідчення водія за обумовленою ціною та надав для цього свої особисті дані шляхом пересилання фотокопій документів для внесення відповідних відомостей у посвідчення водія. У подальшому він отримав посвідчення водія на його ім`я засобами поштового зв`язку, оплативши такі послуги. Окрім цього, 12 січня 2025 року приблизно о 10 год. 30 хв., він пред`явив вказане посвідчення водія на вимогу поліцейського. У скоєному щиро кається та просить зважити, що він є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має на утриманні двох малолітніх дітей, тому просить призначити йому покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, суд переконався, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви в добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України щодо позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежується допитом обвинуваченого й дослідженням письмових матеріалів, що характеризують його особу.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, та який надає права, з метою його використання підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та у використанні завідомо підробленого документа доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є військовослужбовцем Збройних Сил України, учасником бойових дій, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, кримінальне правопорушення вчинив вперше.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 суд виходить із вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, згідно зі ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину та кримінального проступку, від вчинення яких наслідків для суспільства не настало.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до вимог ст.69 КК України і роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.

Так, згідно з положеннями ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд керується приписами ч.2 ст.61 Конституції України, відповідно до яких юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, суд, з врахуванням наведених обставин, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який у вчиненому щиро розкаявся, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачені санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_4 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді штрафу у дохід держави.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.

У судовому засіданні ОСОБА_4 просив, у випадку призначення йому покарання у виді штрафу, розстрочити його сплату на кілька платежів через скрутне матеріальне становище (наявність на утриманні дружини та двох малолітніх дітей).

Відповідно до ч.4 ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи наведені обвинуваченим обставини, суд вважає можливим розстрочити призначений штраф строком на три місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався, підстав для його застосування не вбачається.

Арешт, накладений 16.01.2025 ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області в рамках кримінального провадження, підлягає скасуванню.

Судові втрати на залучення експертів складають 2387,70 грн. та підлягають стягненню з ОСОБА_4 у дохід держави.

Цивільний позов не заявлено, долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначити покарання:

- за ч.3 ст.358 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до ч.4 ст.53 КК України розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень рівними частинами на строк 2 (два) місяці, встановивши суму виплати штрафу у розмірі 8500 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання вироком законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.2 ст.26 КВК України в разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з ч.4 ст.26 КВК України у разі несплати засудженим чергового платежу у випадку призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням уповноваженого органу з питань пробації замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 у дохід держави 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 копійок процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судової технічної експертизи документа.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно згідно з ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 16 січня 2025 року, скасувати.

Речові докази, які зберігаються в кімнаті речових доказів ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке поміщене до спеціального пакета експертної служби МВС №5631035, знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Іваничівський районний суд Волинської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1