ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2402/25 Справа № 204/5516/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 червня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 09 серпня 2025 року включно, визначено альтернативну заставу в сумі 242 240 грн.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останню до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також остання може впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також судом першої інстанції було враховано дані про особу обвинуваченої та визначено розмір альтернативної застави.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави у вигляді 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази її вини у скоєному.

Вказує, що судом не враховано дані про її особу, а саме те, що вона має на утриманні п`ятьох дітей, міцні соціальні зв`язки, а також постійне місце проживання.

Сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. Враховуючи, що участь останніх в апеляційному розгляді є не обов`язковою, беручи до уваги, що заяв чи клопотань щодо їх особистої участі в апеляційному розгляді вони не заявляли, колегія суддів вважає за можливе з метою дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, проводити судовий розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, прокурором було подано суду першої інстанції клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені щодо ОСОБА_6 ризики не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строку тримання її під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, небезпідставність обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останньої до вказаного правопорушення, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним, а дослідження доводів обвинуваченої у цій частині є предметом судового розгляду справи по суті.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу. Відтак апеляційні доводи про недопустимість частини доказів та недоведеність винуватості ОСОБА_6 не можуть бути прийняті до уваги.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останньої існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що може спонукати останню до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

У практиці ЄСПЛ ризик втечі оцінюється у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченої від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлений щодо цієї обвинуваченої ризик з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомим та запобігання йому можливе лише за умови ізоляції обвинуваченої від суспільства.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до відомостей, обвинувачена ОСОБА_6 раніше судима, що свідчить про антисоціальну спрямованість її особи та стійкість його протиправної поведінки, вона не працює і легального джерела доходів не має, а отже існує обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Також існує ризик того, що обвинувачена ОСОБА_6 може вжити заходів щодо впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки допит останніх судом ще не проводився.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують стійкість протиправної поведінки ОСОБА_6 , антисоціальну спрямованість її особи і те, що запобігти доведеним ризикам можливо тільки шляхом продовження застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану обвинуваченої ОСОБА_6 , іншим даним про її особу, встановленим судом ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зменшення визначеного судом розміру застави на даному етапі кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4