ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001198 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 18 вересня 2025 року включно. Визначено заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот тисяч) гривень.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає довготривале позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також судом взято до уваги, що ризики незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, оскільки обвинувачений є особою раніше судимою, який інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, а тому враховуючи, що йому відоме місце проживання потерпілої, яка в суді не допитана, ризик незаконного впливу на останню з метою надання тих чи інших показань на користь обвинуваченого є вагомим.

Також, ОСОБА_6 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, тяжкості та характеру інкримінованого йому злочину.

В апеляції:

- захисник просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність заявлених ризиків і необґрунтованість рішення суду в частині визначеного розміру застави.

Вказує, що мотивувальна частина клопотання прокурора є ідентичною з попереднім, крім того, прокурором не надано належних доказів на обгрунтування заявлених ризиків.

Зазначає про те, що судом не надано належну оцінку тому, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, та під час іспитового строку, та з 10.08.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувався, займався суспільно корисної працею разом з потерпілою.

Вважає, що як пред`явлена підозра так і саме обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК є безпідставне, оскільки в матеріалах справи крім пояснень потерпілої та протоколу огляду її мобільних телефонів, інших належних доказів вини останнього не містять.

Звертає увагу на те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних доводів та просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляцію без задоволення, перевіривши надані матеріали разом з доводами апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, та життя і здоров`я особи, за які передбачено покарання у довготривалого позбавлення волі, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки та потерпіла не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховується, що ОСОБА_6 раніше судимий, вчинив інкримінований злочин в період іспитового строку, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, крім того обвинувачений не працевлаштований, легального джерела доходу не має, що у своїх сукупності свідчить про вагомість ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Що стосується посилання захисту, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того захистом не наведено жодних даних щодо міцності соціальних зв`язків, наявності утриманців та інше, які в свою чергу виступили стримуючим фактором в протиправній поведінці останнього.

Приймається до уваги, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків, оскільки йому відомі її анкетні дані, місце проживання так і засоби зв`язку, а отже з огляду на характер інкримінованого злочину, який вчинено з застосуванням примусу, ризик незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на його користь існує. Зважається на те, що вказаний ризик не є нівельованим, оскільки судове провадження по справі триває та потерпіла в суді ще не допитана.

Доводи захисника щодо позитивної характеристики обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Стевердження захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину на даній стадії апеляційного розгляду є передчасними, оскільки суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи щодо незастосування альтернативного запобіжного заходу є неприйнятними, оскільки суд попри застереження, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначив альтернативну заставу.

Щодо доводів з приводу непомірного розміру застави, слід зазначити, що визначений розмір узгоджується з положеннями ст. 182 КПК України, тяжкістю, характером та обставинами інкримінованого кримінального правопорушення, та у даному випадку буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду, а підстав для визначення меншого розміру застави не вбачається, оскільки встановлений розмір застави у 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є середнім для даної категорії справ, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та не виходить за межі передбачені ст. 182 КПК.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, враховуються всі вищезазначені ризики і особу обвинуваченого та вважає правильним рішення суду першої інстанції про продовження міри запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Щодо доводів захисту про тривале утримання ОСОБА_6 під вартою, то вони не є досить переконливими, для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001198 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4