Номер провадження: 11-кп/813/1604/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000828 від 11.12.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

На розгляді Малиновського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження №0000828 від 11.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263; ч.4 ст.187 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду обвинуваченому ОСОБА_10 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 01 червня 2025 року, з визначенням застави 430 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 гривень, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Цією ж ухвалою продовжений строк тримання під вартою і іншому обвинуваченому ОСОБА_9 , ухвала у відношенні якого не оскаржується.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, частково задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та визначити йому заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240 гривень.

Захисник зазначає про те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, є громадянином України, до затримання постійно проживав на території м.Одеси, не має відстрочки від мобілізації, що виключає можливість перетину ним державного кордону в умовах воєнного стану. Крім того, захисник звертає увагу на те, що суд не розглянув можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів та визначив завідомо непомірний розмір застави для обвинуваченого.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення; дослідивши виділені матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

На теперішній час у кримінальному провадженні №0000828 не були здійсненні всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має безпосередньо допитати свідків та дослідити всі докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, і особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який, у разі доведеності вини, йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, він не одружений, офіційно не працевлаштований, не має утриманців.

За таких обставин апеляційний суд переконаний, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК на теперішній час не зменшився та продовжує існувати.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігатиме існуючим ризикам.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК.

Доводи захисника щодо визначення судом непомірного розміру застави для обвинуваченого, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до приписів п.3 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи триста 300 прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави вищій, ніж у зазначених межах, у виключних випадках.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також зауважити на виключності такого випадку.

У даному кримінальному провадженні виключність випадку полягає в тому, що інкримінований обвинуваченому злочин був вчинений групою осіб із застосування фізичного насильства до потерпілого, з використанням вогнепальної зброї, що свідчить про великий рівень небезпеки обвинуваченого та реального існування ризиків його ухилення від суду у разі визначення меншого розміру застави, який обвинуваченому буде не шкода втратити.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застава у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, тому суд обґрунтовано визначив заставу обвинуваченому у виключному розмірі.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному судом першої інстанції розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від суду, або будь-яким іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2025 року, якою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000828 від 11.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 червня 2025 року, з визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4