КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №370/2782/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5089/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, з 24.07.2025 року до 21.09.2025 року включно.

Залишено як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_7 - заставу, розмір якої зменшено до 450 (чотириста п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 01.01.2025, становить 1362600 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі шістсот) гривень з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися до суду за кожною вимогою; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими в даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Київському Слідчому ізоляторі на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням відносно нього електронного засобу контролю за місцем його реєстрації та проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Покласти на ОСОБА_7 обов`язки визначені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з усіма свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 не ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах, суперечить нормам матеріального процесуального права.

Зазначає про те, що під час перебування ОСОБА_7 під цілодобовим домашнім арештом, за місцем його проживання, працівниками поліції було здійснено 18 перевірок дотримання процесуальних обов`язків. Жодного порушення ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків виявлено та зафіксовано не було.

Так, з 13.08.2021 по 08.09.2021, за час перебування під цілодобовим домашнім арештом, ОСОБА_7 письмово та усно звертався та отримував дозволи від слідчої ОСОБА_9 про відвідування стоматологічної клініки «Спектор». Двічі отримував дозволи та прибував до Київського апеляційного суду разом зі своїм адвокатом ОСОБА_10 , самостійно, без жодного конвоювання.

Перебуваючи за місцем проживання, ОСОБА_7 , маючи активну позицію захисту, неодноразово звертався до слідчої ОСОБА_9 , щодо проведення за його участю слідчих дій, пов`язаних із обвинуваченням. Незважаючи на це, ОСОБА_7 не був викликаний та залучений для проведення з його участю до жодної слідчої чи процесуальної дії.

Отже, ОСОБА_7 отримавши дві підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, сумлінно виконував покладені на нього обов`язки. Жодного разу їх не порушив, не покинув своє місце проживання та не зник.

Ризики зазначені у справі прокурором жодним чином не підтверджені. На переконання захисника, у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 відсутнє обґрунтоване обвинувачення, а відтак повністю відсутні ризики, на які посилається процесуальний керівник.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вже більше 4-х років перебуває під вартою без альтернативної міри запобіжного заходу.

Захисник зазначає, що застава в розмірі 1362000 гривень є такою, що не співвідноситься з особою обвинуваченого ОСОБА_7 та обставинами кримінальних правопорушень, та є завідомо непомірною для останнього, а отже такою, що визначена з порушенням норм КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить призначити йому альтернативний вид запобіжного заходу, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Призначити помірний розмір застави обвинуваченому ОСОБА_7 , врахувавши практику Європейського суду з прав людини, Витяг з рухомого майна обвинуваченого, майновий стан батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та звернути увагу щодо значного зменшення ризиків, та їх відсутності за окремими статтями обвинувачення.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана ухвала є необ`єктивною та несправедливою. Так, в матеріалах кримінального провадження наявна заява від потерпілого, в якій він не впізнає ОСОБА_7 та заява потерпілого, про те, що він претензій до ОСОБА_7 не має.

Крім того, за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочинів за ч.3 ст.357, ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України строки досудового розслідування вичерпані, оскільки обвинувачений перебуває під вартою 4 роки та 2 місяці.

За обвинуваченням у скоєнні злочину за ч.1 ст.115 КК України - обставини скоєння злочину спростовуються висновком судово-медичного експерта №122К.

Звертає увагу на те, що в кримінальній справі немає заявлених цивільних позовів, або відшкодування збитків.

Зазначає про те, що в матеріалах судового провадження знаходяться виписки з пенсійного фонду стосовно пенсій батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та зазначений розмір пенсій, тому є підстави вважати, що батьки-пенсіонери потребують догляду.

ОСОБА_7 вказує, що він неодноразово звертався зі скаргами щодо невідповідних умов тримання під вартою, що порушує його права та принижує гідність обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду суд встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу щодо обвинуваченого встановлено відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, оскільки у даному кримінальному провадженні продовжують існувати заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які і слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 саме такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою.

Так, суд першої інстанції врахував в сукупності конкретні обставини цієї справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачується обвинувачений ОСОБА_7 , ступінь тяжкості інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, має на утриманні неповнолітню доньку, а також батьків пенсійного віку, та на підставі зазначеного дійшов висновку, що на даному етапі розгляду справи прокурор довів, що ризики передбачені ст. 177 КПК України на момент розгляду даного клопотання у справі не зменшилися. Зокрема, продовжує існувати ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, у разі визнання винуватим ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення насильницьких злочинів, та ризик впливу на свідків та потерпілих, які на даний час у вказаному кримінальному провадженні не допитані та заявили, що побоюються обвинуваченого.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційних скарг захисника щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та вимоги такі, що не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції вмотивовано встановлено, що ризики, на які вказує сторона обвинувачення є реальними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах стверджують про відсутність вагомих доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину. Проте такі доводи є передчасними на даному етапі провадження, оскільки рішення про доведеність вини особи за пред`явленим обвинуваченням, щодо правильності кваліфікації її дій стороною обвинувачення, суд приймає лише на підставі досліджених доказів, яким оцінка надається в нарадчій кімнаті.

Посилання ОСОБА_7 на те, щодо його батьки є пенсіонерами та потребують догляду, самі по собі не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Посилання на невідповідні умови тримання під вартою не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення запобіжного заходу та є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 не наведені будь-які обставини на підтвердження зазначених доводів.

Більше того, апеляційний суд не є уповноваженим органом, який вправі здійснювати перевірку умов тримання в установах для попереднього ув`язнення та установах виконання покарань.

Також колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, всупереч доводам апеляційних скарг, відповідним і достатнім є визначений судом першої інстанції розмір застави. Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, визначаючи розмір застави, суд першої інстанції, врахував дані про особу обвинуваченого, стадію кримінального провадження, а також практику Європейського суду з прав людини, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишити як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому заставу, розмір якої, з огляду на тривалість перебування під вартою та доводи сторони захисту щодо майнового стану обвинуваченого, необхідно зменшити до 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб

На думку колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4