Провадження № 1-кс/127/6677/25
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваної ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000002 внесеного до ЄРДР 02.01.2025, про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в м. Харків, громадянка України, навчається в ЗОШ № 36 м. Харків, 9 клас, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором, про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 ..

Клопотання мотивовано тим, що слідчим провадиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000002, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, у зв`язку із чим в органу досудового розслідування виникла необхідність в продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що громадянин України ОСОБА_8 , перебуваючи на території м. Вінниці, діючи умисно та на виконання вказівок невстановленої на даний момент особи, яка організувала вчинення даного кримінального правопорушення та керувала його підготовкою і вчиненням, за попередньою змовою та у співучасті із вказаною вище невстановленою особою та громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи їх можливі наслідки у вигляді масового знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, вчинив, з метою ослаблення держави, незакінчений замах на диверсію, за наступних обставин:

Відповідно до Конституції України Основного Закону України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Виключно законами України встановлюються порядок допуску та умови перебування підрозділів збройних сил інших держав на території України.

Згідно зі статтями 132 134 Конституції України, територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Однак, з метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем осіб з числа політичного й військового керівництва Російської Федерації 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням ІНФОРМАЦІЯ_2 , підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. При цьому, ефективний контроль та координацію діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади держави-агресора Російської Федерації та її Збройних Сил.

Визнання Верховною Радою України так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, Заяві Верховної Ради України щодо ескалації російсько-українського збройного конфлікту від 30 березня 2021 року № 1356-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку з визнанням Російською Федерацією незалежності незаконних самопроголошених утворень на тимчасово окупованих територіях окремих районів Донецької та Луганської областей України від 22 лютого 2022 року № 2093-IX, Заяві Верховної Ради України у зв`язку із злочинними рішеннями керівництва російської федерації щодо спроби анексії тимчасово окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей України від 6 жовтня 2022 року № 2632-IX.

Ураховуючи викладене, так звані «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичними організаціями.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Керівники терористичних організацій так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», за сприяння та координації представників влади Російської Федерації, провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації і спроби виправдання своєї агресії перед світовою спільнотою, громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано так звані «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами. Так, 21 лютого 2022 року підписано так звані Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Донецькою Народною Республікою, а також Договір про дружбу, співробітництво і взаємну допомогу між Російською Федерацією і Луганською Народною Республікою. Зазначені Договори ратифіковані шляхом прийняття 22 лютого 2022 року Державною думою відповідного Федерального закону, який затверджений Радою Федерації. Після цього, 30 вересня 2022 року підписано так звані Договори про прийняття до складу Російської Федерації Донецької Народної Республіки, Луганської Народної Республіки, Запорізької області та Херсонської області та утворення нових суб`єктів Російської Федерації, які ратифіковано шляхом прийняття 3 жовтня 2022 року Державною думою відповідних Федеральних законів, які затверджені Радою Федерації.

Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації, рішуче засуджено підписання Російською Федерацією нікчемних « ОСОБА_9 » із так званими «Донецькою народною республікою» та «Луганською народною республікою».

Крім того, відповідно до вимог Конституції України перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч вимогам Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року, Гельсінського заключного акту 1975 року, Гаазької конвенції 1907 року, Женевських конвенцій 1949 року та інших міжнародно-правових актів є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права, вищі посадові особи політичного та військового керівництва держави-агресора Російської Федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ІНФОРМАЦІЯ_3 , Декларацій ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали повномасштабну агресивну війну проти України, шляхом віддання наказу на збройне вторгнення підрозділів Збройних Сил Російської Федерації на територію України.

24 лютого 2022 року, приблизно о 5 годині 00 хвилин, Російська Федерація, за результатами здійснених нею підготовчих неправомірних дій, розпочала так звану «спеціальну військову операцію» в Україні, про що оголосив президент Російської Федерації.

Надалі, Збройні Сили Російської Федерації, які діяли за наказом вищого політичного та військового керівництва, вторглися на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, цивільні та інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, та здійснили окупацію частини території України, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій самопроголошених «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», які увійшли до складу Збройних Сил Російської Федерації.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на даний час. Укази Президента України про введення воєнного стану в Україні, відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджені Верховною Радою України шляхом прийняття відповідних законів.

Також 1 березня 2022 року Європейський суд з прав людини, враховуючи свою попередню практику застосування тимчасових заходів, відповідно до правила 39 Регламенту Суду, вирішив в інтересах сторін і належного розгляду справи наказати Уряду Росії утримуватися від військових нападів на цивільне населення та цивільні об`єкти, у тому числі житлові приміщення, транспортні засоби швидкої допомоги й інші цивільні об`єкти, що перебувають під спеціальною охороною, зокрема школи та лікарні, а також негайно забезпечити безпеку закладів медичної допомоги, їх особового складу й автомобілів швидкої допомоги на території, яка піддається нападу або облозі російських військ.

Надалі, 16 березня 2022 року Міжнародний суд справедливості ІНФОРМАЦІЯ_4 видав наказ про тимчасові запобіжні заходи, відповідно до якого: 1) Російська Федерація повинна негайно зупинити військові операції, які почала 24 лютого 2022 року на території України; 2) Російська Федерація повинна забезпечити, щоб будь-які військові або нерегулярні збройні формування, які можуть бути керовані або підтримувані нею, а також будь-які організації та особи, які можуть бути під її контролем або керівництвом, не вживали жодних заходів для сприяння військовим операціям, зазначеним у пункті (1); 3) Обидві сторони повинні утримуватися від будь-яких дій, які можуть погіршити або розширити спір перед Судом або ускладнити його вирішення.

Незважаючи на те, що вищенаведеними міжнародними документами закріплено обов`язок держав утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності, інших дій, що заборонені міжнародним гуманітарним правом, Російська Федерація, у порушення Статуту ІНФОРМАЦІЯ_4 , ігноруючи норми міжнародного права та рішення міжнародних органів, продовжила агресію проти України шляхом застосування збройної сили проти суверенітету, територіальної недоторканності, політичної незалежності України, а також продовжила здійснювати вторгнення та раніше розпочату у 2014 році окупацію території України.

Водночас, з початком повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України 24.02.2022 відбулося значне посилення диверсійної діяльності спецслужб держави-агресора, зокрема Федеральної служби безпеки Російської Федерації. Ці структури систематично здійснюють комплексні заходи, спрямовані на дестабілізацію суспільно-політичної ситуації в Україні, поширення дезінформації, провокацію внутрішніх конфліктів та вчинення інших дій, спрямованих на підрив суверенітету, територіальної цілісності та обороноздатності держави, у тому числі шляхом активного вербування громадян України, з використанням методів залякування, шантажу або ж матеріального стимулювання, з метою залучення їх до вчинення диверсій, зокрема, масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, збору розвідувальної інформації та інших протиправних дій на шкоду національній безпеці України.

Так, громадянин України ОСОБА_8 , усвідомлюючи вищевказані обставини, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.03.2025, діючи спільно з ОСОБА_4 , спілкуючись через інтернет-месенджер «Телеграм», погодився на виконання завдання невстановленої на даний час особи, яка використовувала аккаунт з іменем « ОСОБА_10 » у вказаному месенджері, щодо вилучення із схованки саморобного вибухового пристрою (далі СВП), перевірки його готовності до використання та переміщення (встановлення) у іншому місці з метою подальшого вчинення вибуху та масового знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю.

23.03.2025, на виконання вказаного завдання, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 , прибули до м. Вінниця з м. Харків, орендували квартиру АДРЕСА_2 , з якої 24.03.2025 переїхали у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , від якої, використовуючи методи конспірації, 25.03.2025 прибули до місця, де був захований вказаний СВП ( АДРЕСА_4 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_6 », гараж № НОМЕР_1 ).

В подальшому, у цей же день, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи за вказівками особи, яка використовувала аккаунт з іменем « ОСОБА_10 », вилучивши СВП зі схованки, помістили його у власний рюкзак та перемістили в орендовану квартиру ( АДРЕСА_3 ), де розібрали та перевірили його справність. Вказаний вибуховий пристрій виготовлений на основі термосу з примотаними до його корпусу металевими гайками у якості вражаючих елементів для нанесення максимальної шкоди життю та здоров`ю людей, які потраплять у зону його дії. Встановивши під час огляду СВП, що скляна колба термосу розбита, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 о 15 год. 13 хв. повідомили про це зазначену невстановлену особу.

У зв`язку із викладеними обставинами, користувач аккаунту з іменем « ОСОБА_10 » надав ОСОБА_8 та ОСОБА_4 вказівку помістити пошкоджений СВП до нової схованки з метою виправлення несправності виготовлювачем та наказав очікувати у м. Вінниці нових вказівок щодо подальшого встановлення відновленого СВП.

25.03.2025 о 15 год. 54 хв., під час руху ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до місця нової схованки, по вул. Л. Чайкіної у м. Вінниці, останні були затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 в порядку ст. 208 КПК України.

З огляду на викладене, вказані особи з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні незакінченого замаху на вчинення з метою ослаблення держави вибухів, спрямованих на масове знищення людей, заподіяння тілесних ушкоджень чи іншої шкоди їхньому здоров`ю, вчинені в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

26.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Санкція зазначеної статті Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна та відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України віднесені до особливо тяжких злочинів.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, а саме:

протоколом затримання ОСОБА_8 від 25.03.2025;

протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 ;

протоколом допиту ОСОБА_4 ;

протоколами огляду мобільних телефонів ОСОБА_8 ;

протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_4 ;

протоколом обшуку від 25.03.2025;

протоколом затримання ОСОБА_4 від 25.03.2025;

протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 25.03.2025;

протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 14.03.2025;

протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 14.03.2025;

протоколом за результатами проведення НС(Р)Д від 25.03.2025;

іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Так, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23.05.2025 включно.

Водночас закінчити досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні в строк, який спливає 26.05.2025 неможливо внаслідок складності цього кримінального провадження, що зумовлено обсягом та специфікою слідчих та процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування та прийняття процесуальних рішень з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Зокрема, на даний час у кримінальному провадженні необхідно виконати наступні слідчі та процесуальні дії, проведення та завершення яких потребує додаткового часу:

провести тимчасовий доступ до документів, що зберігаються в операторів стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_9 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » та ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » з метою встановлення обставин вчинених кримінальних правопорушень, що підлягають доказуванню;

доручити оперативним співробітникам УСБУ у Вінницькій області проведення аналізу інформації отриманої від операторів стільникового зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » та ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_11 »;

отримати від АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_12 » відомості про рух коштів по банківському рахунку ОСОБА_8 за яким закріплена платіжна картка, що вилучена під час затримання останнього та мають значення для встановлення істини під час розслідування кримінального провадження;

доручити оперативним співробітникам УСБУ у Вінницькій області проведення огляду отриманих відомостей від банківських установ на предмет з`ясування обставин, що мають значення для встановлення істини під час розслідування кримінального провадження;

за результатами аналізу прийняти рішення щодо звернення до слідчого судді про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_8 ;

провести за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_4 слідчі експерименти з метою перевірки та уточнення наданих ними показів;

призначити та провести судово-психіатричні експертизи ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ;

провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні;

повідомити сторони захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, отримати про це належне підтвердження від сторони захисту;

завершити досудове розслідування та в порядку ст. 290 КПК України відкрити матеріали кримінального провадження стороні захисту та надати їй достатній час для ознайомлення з ними.

скласти обвинувальні акти та реєстри матеріалів досудового розслідування.

Виконати перераховані процесуальні дії у двомісячний термін не представляється за можливе, у зв`язку з існуванням об`єктивних причин, а саме особливої складності даного кримінального провадження, яка полягає у великій кількості слідчих (розшукових) та процесуальних дій, завершення частини яких потребує додаткового часу.

Здійснення вказаних процесуальних дій під час досудового розслідування має суттєве значення для всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин вчинених підозрюваним кримінальних правопорушень та об`єктивного судового розгляду, дотримання основних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо. Результати зазначених слідчих (розшукових) та процесуальних дій будуть використані як докази під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Зважаючи на вищевказане, слідчим за погодженням із прокурором, до Вінницького міського суду Вінницької області подано клопотання про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 4 (чотирьох) місяців, а саме до 26.07.2025.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України слідчий суддя зобов`язаний в сукупності дослідити всі обставини, у тому числі те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На даний час обставини та ризики зазначені у ст. 177 КПК України, які стали підставою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а саме: підозрювана ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, який становить значну суспільну небезпеку, особливо в умовах повномасштабної збройної агресії рф проти України.

Санкцією ч. 2 ст. 113 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Крім того, слід врахувати те, що у підозрюваної відсутнє місце постійного проживання, законне джерело доходів, відсутні міцні сімейні та соціальні зв`язки, оскільки вона є не одруженою, не має на утриманні осіб та постійного джерела заробітку, має розвинуті зв`язки із представниками держави-агресора, і з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території, а тому перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити вчинення аналогічного кримінального правопорушення, оскільки має стійкі контакти з представниками рф та, зважаючи на той факт, що рф продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, що може призвести до подальшої шкоди національним інтересам та обороноздатності України, незаконно впливати на свідків, в тому числі тих, які на даний час встановлюються органом досудового розслідування, а також вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пункту 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Крім цього, ч.6 ст.176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-1, 258258-3, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України.

Беручи до уваги тяжкість злочину, значну суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України та дію воєнного стану на всій території України, визначення застави будь-якого розміру не забезпечить належного виконання покладених на підозрювану ОСОБА_4 обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За наведених підстав, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив слідчого суддю клопотання задовольнити та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, оскільки вчинено особливо тяжкий злочин, по справі необхідно провести слідчі дії, заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, зокрема підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні заперечили проти продовження строку тримання під вартою, просили відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Законний представник в судовому засіданні підтримала позицію прокурора щодо продовження строку тримання під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам ухилитися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

З аналізу зібраних по кримінальному провадженню доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113 КК України.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 є неповнолітньою, навчається та проживає в м. Харків, раніше не судима.

Не дивлячись на вищенаведене органом досудового розслідування в ході розгляду клопотання наведено низку ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В ході розгляду клопотання встановлено, що строк тримання підозрюваноїОСОБА_4 під вартою закінчується 23.05.2025. Разом з тим, по кримінальному провадженню залишилося виконати ряд слідчих дій. Строк досудового розслідування кримінального продовжено до 26.07.2025.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, особу підозрюваної, відсутність у неї соціально стримуючих факторів, тому слідчий суддя вважає, що ризики в обґрунтування тримання під вартою підозрюваного не зменшилися, тривають та ОСОБА_4 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики не зменшилися та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Слідчий суддя вважає термін продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення підозрюваній розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 193, 197, 199 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_7 , в задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 години 54 хвилин 19 липня 2025 року, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначити до 19 липня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_11