Дата документу 28.04.2025 Справа № 317/1770/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1770/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/423/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 7 ст. 111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 29 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Широке Веселівського району Запорізької області, громадянка України, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та їй призначено покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах, а також організаціях, що надають публічні послуги строком на 10 років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин.

Приблизно на початку липня 2022 року, але не раніше ніж 4 липня 2022 року, точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не видалось за можливе, ОСОБА_9 , будучи колишнім працівником загальноосвітньої школи с. Широке Веселівської ОТГ Мелітопольського району Запорізької області, перебуваючи на тимчасово окупованій Російською Федерацією території смт Веселе Мелітопольського району Запорізької області, маючи відповідну освіту, фахові знання та досвід роботи з неповнолітніми, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями Російської Федерації, маючи проросійські погляди, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняла пропозицію невстановлених осіб з кола представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави агресора та добровільно зайняла посаду у незаконно створеному правоохоронному органі - т.зв. «Веселовском отделении Главного управления МВД в Запорожской области» (рос. мов.), розташованому за адресою: Запорізька області, Мелітопольський район, смт Веселе, вул. Козацька, буд. 46.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, висновки суду суперечливими, а вину обвинуваченої не доведеною.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що створення та розміщення дописів у мережі Інтернет та за стосунках, наявність прізвища ОСОБА_7 у документах не є підтвердженням добровільності співпраці обвинуваченої з органами окупаційної влади, а матеріали справи взагалі не містять даних про достовірність такої інформації.

Також зазначає, що суд повинен був критично поставитись до показань свідків, оскільки вони є суперечливими між собою. Зокрема, в судовому засіданні свідки почали плутатись та не могли чітко і беззаперечно вказати на особу ОСОБА_7 . Такі дії свідків свідчать, що вони обвинувачену або взагалі не знають, або на стадії досудового розслідування відбулась плутанина з фотознімками, а впізнання було проведено без дотримання певної процедури, або ж сторона обвинувачення взагалі помилилась з особою самої обвинуваченої.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення не було доведено добровільність співпраці ОСОБА_7 з окупаційними органами влади, оскільки жоден зі свідків не володіє інформацією про добровільність її дій, матеріали кримінального провадження також не містять доказів на підтвердження цього, а сторона обвинувачення фактично робить припущення.

Крім того, всі допитані свідки повідомили, що ОСОБА_7 до початку повномасштабного вторгнення рф на території України ніколи не виказувала свою прихильність до країни агресора, не мала проросійської ідеології, не брала участь у референдумі, а спілкувалась вона українською мовою та підтримувала українську церкву.

З показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що брата обвинуваченої було затримано, а безпосередньо їй погрожували відібранням дитини, що ставить під сумнів добровільність співпраці.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, наголосивши на тому, що обвинувачення не надало належних та допустимих доказів добровільності зайняття обвинуваченою посади в окупаційній поліції. На думку захисника, не можна виключати можливості того, що обвинувачена діяла під психологічним або фізичним тиском з боку окупаційної адміністрації.

Обвинувачена ОСОБА_9 у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість прибути в судому засіданні не надала, хоча належним чином була повідомлена через друковані засоби інформації «Урядовий кур`єр» від 22.04.2025 року за №82 (8007).

Водночас прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду категорично заперечив проти доводів апеляційної скарги захисника, зазначивши, що у матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про застосування до обвинуваченої примусу або тиску з боку представників окупаційної влади. Навпаки, всі допитані свідки підтвердили, що основним мотивом її вступу на службу була особиста зацікавленість у стабільному грошовому доході, оскільки до цього вона не мала роботи, а служба в так званій поліції гарантувала високу заробітну плату.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченої, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 не допитувалась у зв`язку з проведенням судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч. 3 ст. 323 КПК України.

Разом з тим, свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтвердив, що бачив ОСОБА_7 04.07.2022 в приміщенні окупаційного райвідділу поліції у смт Веселе, де вона спілкувалась з представниками окупаційної адміністрації, ймовірно, проходила співбесіду чи практику.

З його слів, вона цікавилася роботою в поліції, виглядала зацікавленою і діяла добровільно. Свідок бачив її з близької відстані, у цивільному одязі, без зброї. Під час впізнання за фотознімками впевнено вказав на неї. На думку свідка, чинником таких дій могла бути мотивація вступу до лав окупаційної поліції.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що бачив ОСОБА_7 у формі з символікою рф під час свого утримання у відділку поліції в смт Веселе в липні 2022 року.

На ній була чорна форма з прапором рф і кийок. Вважає, що вона добровільно працювала на окупаційну владу, оскільки, за його спостереженням, ті, хто не хотів цього - виїжджали. Під час впізнання підтвердив її особу. Даних про її роботу до окупації не мав, однак бачив її в с. Широке.

Свідок ОСОБА_11 , який є священником в суді першої інстанції показав, що знав ОСОБА_7 особисто. Зазначив, що вона раніше працювала у школі, часто відвідувала храм. Під час окупації бачив її у формі, коли вона проводила опитування разом з іншою особою.

В розмові з ним вона зазначала, що пішла до поліції вимушено, пов`язуючи це з ситуацією довкола дитини, батько якої - громадянин Австрії. При цьому свідок вказав, що вона не повідомляла про жоден тиск з боку окупантів, а навпаки її мотивація мала ознаки матеріальної вигоди.

Також з його слів, ОСОБА_7 могла брати участь у забезпеченні «референдуму». Упізнав її на фото впевнено, знав близько 10 років.

Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченої з боку свідків.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог статті 86 КПК України були всебічно, повно та неупереджено досліджені всі належні, допустимі та достовірні докази, надані стороною обвинувачення.

Зокрема, досліджено документи, що походять з офіційних джерел і характеризують як особу обвинуваченої, так і обставини прийняття нею пропозиції окупаційної адміністрації, що обґрунтовано судом як добровільне зайняття посади у незаконно створеному правоохоронному органі.

У мотивувальній частині вироку детально наведено обґрунтування правових висновків суду щодо кожного з досліджених доказів.

Так, судом досліджено протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20.02.2023 (а.с. 191 т. 1), яким зафіксовано вилучення інформації у ПрАТ «Київстар», що містилася на оптичному DVD-R диску (а.с. 193 т. 1), який є додатком до протоколу та був безпосередньо досліджений судом. Зазначений диск містив інформацію про вихідні та вхідні з`єднання номеру телефону НОМЕР_1 , який використовувала ОСОБА_7 .

Протокол огляду від 27.02.2023 (а.с. 194 т. 1), яким зафіксовано проведення огляду файлів «[1694_zImei]-20.02.2023 15.03.04.xml», «1694_БС.xlsx», «1694_список.txt», які містять дані про з`єднання абонентських номерів. Встановлено, що у період з 24.02.2022 по 30.05.2022 номер ОСОБА_7 постійно знаходився в межах тимчасово окупованої території смт Веселе.

Протокол огляду від 03.01.2023 (а.с. 204-206 т. 1), яким зафіксовано огляд файлових масивів «(09_28)» та «(14_48) Референдум», збережених на DVD-R, реєстр. № 59/14/545т від 13.11.2022. Встановлено наявність електронного документа «АДРЕСА И ПРЕДСЕДАТЕЛИ УИК (1).docx», що містить відомості про осіб, задіяних в охороні незаконного «референдуму» в Запорізькій області, зокрема ОСОБА_13 (а.с. 207-211 т. 1).

Протокол огляду чату «Референдум» від 03.01.2023 (а.с. 214-216 т. 1), зокрема зафіксовано листування в месенджері Telegram, з якого видно, що файл із відомостями про особовий склад поліції, зокрема щодо ОСОБА_7 , був розміщений у групі напередодні проведення «референдуму» - 22.09.2022.

Протокол зняття інформації з електронних інформаційних систем від 13.11.2022 (а.с. 223-227 т. 1), яким встановлено, що обліковий запис Telegram під логіном « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрований на номер НОМЕР_2 , містить файл з даними про ОСОБА_7 на виборчій дільниці № 310 у смт Веселе.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 09.12.2022 (а.с. 231-232 т. 1),я ким свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 на фото № 2 як особу, яка 04.07.2022 перебувала у відділі поліції окупаційної влади.

Довідка до протоколу від 09.12.2022 (оборот а.с. 232 т. 1), яким підтверджено, що особа на фото № 2 - це ОСОБА_7 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 10.12.2022 (а.с. 233-234 т. 1), яким свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 як місцеву мешканку, яка у 2022 році працювала у поліції окупаційної адміністрації.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 23.12.2022 (а.с. 235-236 т. 1), яким свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 , з якою раніше навчався.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2023 (а.с. 237-238 т. 1), яким свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_7 , яку бачила у формі поліції окупаційної влади.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.03.2023 (а.с. 239-240 т. 1), яким свідок ОСОБА_12 підтвердив впізнання ОСОБА_7 у формі зі зброєю.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.03.2023 (а.с. 241-242 т. 1), яким свідок ОСОБА_16 підтвердив її роботу у поліції.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.03.2023 (а.с. 243-244 т. 1), яким свідок ОСОБА_17 підтвердила, що ОСОБА_7 раніше працювала вчителькою, а згодом - у поліції окупаційної влади.

Протокол огляду від 20.12.2022 (а.с. 245-246 т. 1), яким встановлено Telegram-акаунт із зображенням ОСОБА_7 у поліцейській формі рф на фоні державної символіки країни-агресора. Свідок ОСОБА_18 впізнав особу як ОСОБА_7 .

Відомості з наказів Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022 та № 309 від 22.12.2022, якими підтверджено, що територія Веселівської ОТГ перебувала в тимчасовій окупації у вказаний період.

Враховуючи показання свідків, досліджені безпосередньо в судовому засіданні, а також численні письмові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження та ретельно перевірені місцевим судом відповідно до вимог статей 85-87 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконливого висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У ході розгляду встановлено, що обвинувачена, перебуваючи на тимчасово окупованій території, свідомо та добровільно, без наявності ознак тиску або примусу, прийняла пропозицію окупаційної адміністрації і зайняла посаду у незаконно створеному правоохоронному органі.

Докази сторони захисту не спростовують встановлених обставин, не переконують у відсутності умислу обвинуваченої, а доводи про можливий примус або вимушеність її дій не знайшли свого підтвердження жодним належним та допустимим доказом.

Отже, вирок суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є законним, обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, досліджених у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , оскільки викладені в ній доводи не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та були обґрунтовано спростовані у вироку суду першої інстанції, який постановлено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, твердження захисника про те, що наявність прізвища обвинуваченої у відповідних документах або згадування її у цифрових слідах не є підтвердженням добровільності зайняття посади, є юридично хибним та не враховують характер і зміст досліджених доказів.

Так, як зазначено у вироку суду першої інстанції, судом було досліджено службовий документ збройних формувань рф «Расстановка личного состава…», вилучений в результаті негласної слідчої дії (протокол огляду від 03.01.2023, а.с. 204-211 т. 1), в якому безпосередньо зазначено ОСОБА_13 серед осіб, задіяних до охорони «референдуму».

Достовірність цього документа підтверджується місцем його виявлення, джерелом походження, змістом чату «Референдум» (а.с. 214-216 т. 1) та кореспондується з показаннями свідків.

Крім того, обвинувачена впевнено впізнана низкою свідків у порядку, передбаченому ст. 228 КПК України, під час пред`явлення для впізнання за фотознімками (а.с. 231-244 т. 1).

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 повідомили, що бачили ОСОБА_7 безпосередньо в поліцейській формі окупаційного органу на території смт Веселе, зокрема під час охорони правопорядку або опитувань мешканців.

Усі вони впевнено і послідовно описували обставини, за яких зустрічались з обвинуваченою, та підтвердили її участь у діяльності незаконно створеного правоохоронного органу.

Доводи про начебто суперечливість показань свідків не знайшли свого підтвердження є безпідставними. Адже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такі показання узгодженими між собою, внутрішньо логічними, такими, що підтверджуються іншими доказами у справі.

Окремі уточнення свідків щодо зміни зовнішності обвинуваченої, як, наприклад, зазначив ОСОБА_11 про її схуднення чи зміну стилю, лише підтверджують правдивість і точність сприйняття, а не суперечність.

Щодо посилання захисника на відсутність ознак проросійської ідеології у ОСОБА_7 , то це не спростовує факту вчинення об`єктивної сторони інкримінованого їй злочину.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, не передбачає обов`язкової наявності політичних переконань як ознаки суб`єкта.

Важливим є факт добровільного зайняття посади в незаконному правоохоронному органі на тимчасово окупованій території, що встановлено належними та допустимими доказами.

Твердження про тиск, у вигляді затримання брата чи погроз відібрання дитини не підкріплені жодними належними доказами, свідки лише передавали окремі фрази обвинуваченої, які можна розцінювати як виправдання своїх дій.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що жоден свідок не підтвердив наявність реального фізичного чи психічного примусу.

Навпаки, з показань свідків (зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ) вбачається, що обвинувачена проявляла ініціативу при працевлаштуванні, розпитувала про умови служби, а її поведінка не давала підстав вважати, що вона діяла під тиском.

У матеріалах справи також відсутні будь-які докази, що ОСОБА_7 робила спроби покинути тимчасово окуповану територію.

Водночас встановлено, що вона залишалась у смт Веселе, здійснювала діяльність у структурі окупаційної влади, користувалась зброєю, а також була зареєстрованим користувачем месенджеру Telegram під псевдонімом « ОСОБА_19 » з аватаром у поліцейській формі рф на фоні державного прапора країни-агресора (протокол огляду від 20.12.2022, а.с. 245-246 т. 1).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 необґрунтованими, такими, що ґрунтуються на оціночних судженнях та припущеннях, суперечать встановленим у справі обставинам і не спростовують висновків, викладених у вироку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 29 листопада 2024 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4