ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1537/25 Справа № 211/6456/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0001177 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей та інших осіб не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.03.2024 р. Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., штраф не сплачено;

- 15.04.2024 р. Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції:

Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання не відбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2024, яким ОСОБА_8 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Ухвалено вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2024, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо початку строку відбування покарання та запобіжного заходу ОСОБА_8 , долі речових доказів.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , апеляційні скарги відносно якого подано не було.

Вказаним вироком суду 1-ї інстанції встановлено, що 29 вересня 2024 о 07 годині 40 хвилині, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 перебували на трамвайній зупинці «станція Кривий Ріг-Головний» в Довгинцівському районі м.Кривого Рогу, де побачили потерпілого ОСОБА_11 , який виходив з трамваю та який мав при собі шкіряну сумку коричневого кольору через плече. В цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , раптово виник єдиний злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, реалізуючи який вони, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вступили у злочинну змову між собою, спрямовану на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 , при цьому попередньо не розподіливши між собою ролі.

Так, ОСОБА_8 , реалізовуючи спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення майна, підійшов збоку до потерпілого ОСОБА_11 та використовуючи ефект несподіваності та раптовості, своєю рукою зірвав з його плеча шкіряну сумку коричневого кольору та намагався заволодіти нею тримаючи її з однієї сторони в руках, однак не зміг цього зробити, через супротив потерпілого, який тримав сумку з іншої сторони та завдяки діям перехожих громадян, які допомогли припинити протиправні дії ОСОБА_8 та повернути сумку потерпілому.

Одразу після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 та звернення його на власну користь прослідували за ним у двір між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами), усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що їх дії носять відкритий характер, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, підійшли до потерпілого ззаду, далі, ОСОБА_8 , своєю рукою вирвав з рук потерпілого ОСОБА_11 шкіряну сумку коричневого кольору, в якій знаходились грошові кошти у сумі 700 грн., ключі та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A31», модель SM-A315F/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4633/24 від 30.09.2024, становить 3 453 гривень. У подальшому, ігноруючи вимоги потерпілого припинити злочинні дії, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою утримання викраденого майна, перекинув останньому викрадену сумку через потерпілого ОСОБА_11 , таким чином, діючи спільно, заволоділи викраденим майном.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , виконавши усі дії для доведення злочину до кінця, таким чином реалізувавши свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми діями ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 4153 гривні.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч. 4 ст.186 КК України та обраного за цією нормою покарання, просить вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та ухвалити апеляційним судом в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 4 ст.186 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15.04.2024 року та вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2024 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, які виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що при призначенні обвинуваченому покарання судом 1-ї інстанції у порушення вимог ст. 71 КК України, не призначено обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, а лише ухвалено про самостійне виконання вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2024 року до самостійного виконання, тобто судом не було застосовано вимоги ст. 71 КК України, які підлягали застосуванню.

Позиції сторін в суді :

Прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в апеляційній скарзі прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.4 ст. 186 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч. 2 ст. 394, ст. 404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Прокурор в апеляційній скарзі не оспорює встановлені судом 1-ї інстанції фактичні обставини, кваліфікацію дій обвинуваченого та обране судом за ч. 4 ст. 186 КК України покарання. А ставить питання про незаконне не застосування судом правил ст. 71 КК України, оскільки нове кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до відбуття ним покарання за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2024 року, а не лише вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року. Тобто судом не було застосовано вимоги ст. 71 КК України, які підлягали застосуванню.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 394 КПК України, прокурор вправі оспорювати в апеляційному порядку вирок суду 1-ї інстанції, що переглядається, з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однією з підстав скасування вироку суду 1-ї інстанції відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема у виді незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За матеріалами провадження вбачається, що ОСОБА_8 вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2024 року було засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (а.с. 187-188 том 1).

Крім того, ОСОБА_8 вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2024 року було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 183-184 том 1). За повідомленням Металургійного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_8 з 29.04.2024 року перебуває на обліку. Станом на 22.01.2025 року уповноважений орган з питань пробації не отримував документа про сплату штрафу (а.с. 192 том 1).

Оскарженим вироком суду 1-ї інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення 29 вересня 2024 року, тобто під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком, та не сплаченим штрафом за попереднім вироком.

При цьому, на необхідність точного визначення виду та розміру невідбутої частини основного та/або додаткового покарання за попереднім вироком при призначенні засудженому покарання за правилами ст. 71 КК указують і вимоги ч. 4 цієї статті, згідно з якою остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Водночас за умови, що невідбута частина покарання за попереднім вироком є основним покаранням у виді штрафу, кримінально-правова норма, передбачена ч. 1 ст. 71 КК, конкретизується у ч. 3 цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Тобто, суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 17.08.2021 року (справа № 185/10985/19) та постанові Обєднаної палати Верховного Суду від 06.12.2021 року у справі N 243/7758/20 (провадження N 51-113кмо21).

Проте, суд 1-ї інстанції застосував правила ч. 1 ст. 71 КК України лише щодо вироку Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2024 року при визначенні остаточного покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків. Та в порушення вимог ст. ст. 71, 72 КК України лише зазначив про самостійне виконання вироку Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2024 року в частині штрафу, не застосувавши положення ст. 71 КК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Проте, вказані положення ст. ст. 71, 72, 78 КК України, які підлягали застосуванню, не були застосовані судом 1-ї інстанції при ухваленні оскарженого вироку, у зв`язку із чим оскаржений вирок в частині призначення остаточного покарання підлягає скасуванню у зв`язку із незастосування судом закону про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

За приписами ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Оскільки, застосування положень ст. 71 КК України тягне за собою необхідність застосування більш суворого покарання, то відповідно до вимог ст. 420 КПК України скасовуючи оскаржений вирок суду 1-ї інстанції в частині призначення покарання, апеляційний суд вважає за необхідне в цій частині ухвали свій вирок.

Таким чином, відповідно до приписів ст. ст. 71, 72, 78 КК України до призначеного покарання у виді позбавлення волі підлягає приєднанню невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2024 року у виді штрафу у розмірі 850 грн. та за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2024 року у виді 5 років позбавлення волі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, тому його апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404-409, 414, 418-420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_8 виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.04.2024 року та вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.03.2024 року, та остаточно за сукупністю вироків обрати ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який виконувати самостійно.

В решті вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Строк покарання у виді позбавлення волі обчислювати зі дня звернення цього вироку до виконання.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зарахувати час перебування під вартою з 29.09.2024 року по день набрання вироком законної сили.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4