Справа № 127/1035/25
Провадження №11-кп/801/700/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000763 від 30.10.2024,

за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача КП «Вінницька Транспортна компанія» ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Голендри Калинівського району Вінницької області, громадянку України, з середньою освітою, заміжню, має на утримані трьох неповнолітніх дітей, працює водієм в КП «ВТК», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком один рік.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок іспитового строку ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дати ухвалення вироку, тобто з 16.04.2025.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави Україна процесуальні витрати в загальній сумі 4775,40 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/35818/24 від 05.11.2024, ухвалено скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні №0000763, а саме: трамвай «Ве 4/6 Міраж» №339, який переданий на відповідальне зберігання власнику залишити останньому.

Позовну заяву про відшкодування майнової шкоди, стягнення моральної шкоди, витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Ухвалено стягнути з КП «Вінницька Транспортна компанія» моральну шкоду на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 грн.

Ухвалено стягнути з КП «Вінницька Транспортна компанія» моральну шкоду на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50 000 грн.

Ухвалено стягнути з КП «Вінницька Транспортна компанія» матеріальну шкоду на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з втратою годувальника у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

У решті позовних вимог відмовлено.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що 29 жовтня 2024 року близько 22:47 годині, водій ОСОБА_8 , керуючи трамваєм «Ве 4/6 Міраж», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Батозькій в м. Вінниця, маршрутом №6, біля кінцевої трамвайної зупинки «Залізничний вокзал», не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не реагувала на її зміну, в момент виникнення небезпеки для руху, яку вона об`єктивно спроможна була виявити, не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у зв`язку із чим допустила наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перебував біля колій по ходу її руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав сполучну травма тіла у вигляді: закритої тупої травми грудей та живота, закритої тупої хребетно-спинномозкової травми та відкритого уламкового косо-поперечного перелому діафізу правої великогомілкової кістки (множинних синців та саден тулуба, та кінцівок, крововиливів в м`які тканини грудей та живота, множинні непрямих переломів ребер, крововиливу в заочеревинному просторі справа, розриву правої нирки, павутиноподібних розривів правої долі печінки, гемоторакс 200мл, гемоперитонеум 1000мл, повних поперечних переломів остистих відростків 2-го 4-го поперекових хребців, відкритого повного косо-поперечного перелом діафіза правої великогомілкової кістки).

Смерть ОСОБА_12 настала від вказаної сполучної травми тіла, між смертю та вказаною сполучною травмою тіла є причинний зв`язок.

У діях водія трамвая «Ве 4/6 Міраж», реєстраційний номер 339, ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 «Правил дорожнього руху», які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Належним виконанням вимог п. 12.3 «Правил дорожнього руху», водій трамвая «Ве 4/6 Міраж», реєстраційний номер 339, ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 .

Таким чином, водій ОСОБА_8 за вищевикладених обставин порушила вимоги п. 12.3 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме з настанням смерті ОСОБА_12 .

Обвинувачена в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнала у повному обсязі, суду пояснила, що керувала трамваєм до зупинки «Залізничний вокзал» та по вул. Батозькій, під`їхавши до кругу, який погано освітлювався, де проводились будівельні роботи, побачила на колії незрозумілі предмети та вирішивши, що це звичайне сміття і продовжила свій рух, після чого, почула з боку удар в трамвай, одразу зупинилась. Коли вона вийшла з трамвая, то побачила, що на колії лежала людина, після чого почала звати на допомогу. Про вчинене шкодує, просила суд суворо її не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки вона працює водієм, що є основним джерелом доходу для забезпечення сім`ї. Також, повідомила, що підприємство відшкодувало шкоду рідній тітці потерпілого, яка здійснювала його поховання, до неї будь яких претензій ніхто не пред`являв.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача КП «Вінницька Транспортна компанія» ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок у частині цивільного позову та ухвалити новий, яким відмовити у задоволенні цивільного позову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд, ухвалюючи рішення про відшкодування моральної шкоди на користь цивільного позивача, обмежився загальною та абстрактною фразою. Вважає, що сама по собі наявність родинних зв`язків та факт смерті потерпілого не звільняє позивача від обов`язку надати відповідні докази про існування обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. Звертає увагу на те, що потерпілий вів аморальний спосіб життя, зловживав алкоголем, удавався до насильства в сім`ї, мав заборгованість за аліментами, не проживав спільно із дітьми, які на момент подачі позову перебували закордоном.

Зазначає про те, що Між КП «ВТК» та СК «Місто» був укладений договір страхування №318-00068 від 30.09.2024, який діяв до 31.10.2024 року (п.3.3.1. Договору) (копія договору додається). У відповідності до п. 2.3 договору відшкодуванню підлягає матеріальна та моральна шкода. Згідно з рядку № 215 додатку № l Договору трамвай «Ве 4/6 Міраж», реєстраційний номер 339, є застрахованим Т3. Таким чином, вважає, що покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні представник цивільного відповідача КП «Вінницька Транспортна компанія» ОСОБА_9 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисниця ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги за викладених у ній підстав.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги просив залишити її без задоволення, а вирок у частині вирішення цивільного позову без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Представник цивільних позивачів адвокат ОСОБА_13 надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги в його відсутність та відсутність цивільних позивачів. Окрім того, у заяві зазначив про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а посилання апелянта на незалучення у справі страхової компанії, є безпідставним оскільки сам апелянт у суді першої інстанції не вказав на наявність договору страхування, та не заявляв відповідні клопотання про залучення страхової компанії. Натомість сторони не знали про існування будь-якого договору страхування. Вважає, що після виконання рішення суду апелянт не позбавлений можливості звернутися до страхової компанії для повернення коштів або виконання рішення суду.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого її кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення, а також розмір призначеного покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача про безпідставність задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди на користь цивільних позивачів, то колегія суддів не може погодитись з такими доводами, при цьому виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Обов`язок роботодавця відшкодувати шкоду, завдану її працівником іншим особам настає лише за сукупності таких обставин, як наявність трудових відносин між працівником, з вини якого заподіяно шкоду, та роботодавцем, а також заподіяння шкоди особою у зв`язку з виконанням трудових відносин (позиція Верховного суду, викладена у постанові від 13 вересня 2022 року у справі № 686/24681/18).

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Частиною другою статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті; шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; при цьому особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди, при цьому відповідно до частини третьої вказаної статті, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_8 перебуває у трудових відносинах з КП «Вінницька Транспортна компанія», під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, виконувала трудові обов`язки, зокрема керувала трамваєм, який належить роботодавцю. Таким чином, КП «Вінницька Транспортна компанія», несе тягар відшкодування шкоди як власник джерела підвищеної небезпеки та роботодавець обвинуваченої.

Представник цивільних позивачів звернувся з цивільним позовом до КП «Вінницька Транспортна компанія» про відшкодування моральної шкоди на користь неповнолітнього ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по 250 000 гривень кожному, у зв`язку з втратою батька. Судом першої інстанції частково задоволено вказаний позов та встановлено розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн кожному цивільному позивачу.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки суд першої інстанції правильно виходив з того, що незважаючи на те, що діти спільно не проживали з батьком, а шлюб між батьками був розірваний ще у 2016 році, вони мають право на відшкодування моральної шкоди, зважаючи на непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, а також, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, так як сини безповоротно втратили свого батька.

Дослідивши, заявлений у межах даного кримінального провадження, цивільний позов, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру заподіяної цивільним позивачам моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі врахував: характер, тривалість та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань цивільних позивачів, які в ранньому віці залишились без батька, а також довічний характер наслідків спричиненої цивільним позивачам душевної травми, яка полягає в непоправній втраті близької особи, а саме- батька. Крім того, у даному випадку, має місце найближчий ступінь родинного зв`язку загиблого з цивільними позивачами, а сума, пов`язана з компенсацією втрати найбільшої цінності - людського життя. При цьому визначений судом розмір моральної шкоди адекватний розміру моральних страждань цивільних позивачів, зважаючи на їх сімейні стосунки із загиблим батьком.

Незважаючи на те, що загиблий спільно не проживав із дітьми, зловживав алкоголем, мав боргові зобов`язанні із сплати аліментів, проте він не був позбавлений батьківських прав, а тому в покійного існував обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Та обставина, що один із синів на момент смерті батька був повнолітнім не звільняє цивільного відповідача від обов`язку відшкодування моральної шкоди.

Не впливають на законність вироку суду в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги про те, що представник цивільних позивачів звернувся з позовом до КП «Вінницька Транспортна компанія» про стягнення моральної шкоди, витрат на утримання, заподіяних унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а не до страховика.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у них станом на день подачі цивільного позову, а також на день ухвалення вироку відсутній договір страхування між КП «ВТК» та СК «Місто» №318-00068 від 30.09.2024, який діяв до 31.10.2024, і на який посилається в своїй апеляційній скарзі представник цивільного відповідача

При цьому представник цивільного відповідача, беручи участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не повідомляв про те, що є неналежним відповідачем та не скористався своїм правом подати до суду письмовий відзив на позов, у якому викласти свою позицію щодо заперечення проти позовних вимог із зазначенням доказів, що підтверджують його незгоду з позовними вимогами. Натомість представник цивільного відповідача лише обмежився подачею письмових пояснень, до яких долучив страховий сертифікат 318-000067/215 до договору 318-000067 комплексного добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування відповідальності перед третіми особами від 30.08.2024, відповідно до якого строк дії договору з 01.09.2024 по 30.09.2024. У той час, коли кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, вчинено 29.10.2024. Разом з тим, у своїх письмових поясненнях представник цивільного відповідача нічого не зазначав про те, що є неналежним відповідачем. При цьому в матеріалах кримінального провадження також не вбачається належних доказів того, що апелянт (цивільний відповідач) повідомив страхову компанію у визначені строк та спосіб про ДТП, та що така визнана страховим випадком.

З огляду на викладене, представник цивільних позивачів, звертаючись з позовом до КП «Вінницька Транспортна компанія», обрав саме такий спосіб захисту їх порушеного права протиправними діями обвинуваченої, і на думку колегії суддів, такий спосіб захисту не суперечить закону.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, КП «Вінницька Транспортна компанія», є належним цивільним відповідачем за позовом представника цивільних позивачів, а тому посилання апелянта на судову практику, відповідно до якої покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відтак, оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову про стягнення із КП «Вінницька Транспортна компанія», на користь цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, у відповідності до вимог законодавства, правильно встановлено відповідача та вважає законним і належним чином обґрунтованим у вироку суду визначення сум відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача КП «Вінницька Транспортна компанія» ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2025 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4