КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/995/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

особи, щодо вирішується питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_12 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_13 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_14 , та застосовано до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

По праві вирішення питання про судові витрати та речові докази.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що висновки суду про необхідність застосування до ОСОБА_12 примусового заходу медичного характеру не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим під час судового розгляду, зокрема медичній документації про надання ОСОБА_12 медичної допомоги, відомостям про його поведінку на час вчинення суспільно небезпечного діяння та на даний час.

За твердженням апелянта, на момент постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_12 не був та не є на даний час суспільно небезпечною особою, що підтверджується його поведінкою в судовому засіданні та поза ним. Так, ОСОБА_12 завжди ввічливо та спокійно поводив себе у всіх судових засіданнях, належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки,раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та до нього не застосовувались примусові заходи медичного характеру.

Просить врахувати, що згідно з інформацією КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» наданою на запит суду 24 серпня 2023 року, ОСОБА_12 кожні 6 місяців проходив стаціонарне лікування та був виписаний з нього у зв`язку з покращенням його психічного стану, що спростовує висновки судово-психіатричного експерта №84 від 13 липня 2021 року про необхідність застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

З огляду на те, що ОСОБА_12 самостійно та добровільно регулярно проходить лікування від наявного у нього психічного захворювання та утримується від вчинення протиправних дій, відсутні законні підстави для застосування до нього примусових заходів медичного характеру на даний час.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якого відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, законного представника та особи, щодо вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.503 КПК України підставами застосування судом примусових заходів медичного характеру є: 1) наявність суспільно небезпечного діяння передбаченого КК України; 2) доведеність вчинення цього діяння конкретною особою; 3) встановлення того факту, що особа в момент вчинення суспільно небезпечного діяння була в стані неосудності, чи захворіла після цього на психічну хворобу, яка виключає застосування до неї кримінального покарання; 4) визнання цієї особи небезпечною для суспільства в силу її хворобливого стану, характеру вчинення нею діяння і взагалі її поведінки. Відсутність хоча б однієї з цих підстав не дає суду права застосувати вказані заходи.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наведених в ухвалі обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин провадження в їх сукупності з наданням зібраним доказам належної оцінки.

Судом обґрунтовано покладені в основу рішення досліджені в порядку ст.94 КПК України докази, які об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не мають суперечностей, прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_12 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Факт вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та доведеність вчинення цього діяння ОСОБА_12 учасниками провадження не оспорюються.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, або ж, не застосовувати їх та передати психічно хворого на піклування родичам.

Як зазначає Касаційний кримінальний Суд у складі Верховного суду у постанові №243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) від 30 травня 2019 року, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст.92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування стосовно ОСОБА_12 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, суд першої інстанції врахував висновок судово-психіатричної експертизи 84 від 13 липня 2021 року, відповідно до якого у період часу, до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_12 (24 жовтня 2020 року), він виявляв ознаки шизофренії параноїдної; епізодичний тип перебігу з наростаючим дефектом; параноїдний синдром (згідно з МКХ-10, шифр F20.01). За своїм психічний станом у період часу, до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_12 підозрюється, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Згідно з наданою для експертизи медичною документацією, психічне захворювання ОСОБА_12 у вигляді «Шизофренії параноїдної» описується у нього з січня 2018 року.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги про суттєве покращення стану здоров`я ОСОБА_12 та з огляду на те, що з часу проведення психіатричної експертизи, якою встановлено необхідність застосування до ОСОБА_12 примусових заходів медичного характеру, пройшов тривалий час, судом апеляційної інстанції призначено повторну судово-медичну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №486 від 01 квітня 2025 року на теперішній час ОСОБА_12 виявляє ознаки «Шизофренії, параноїдної форми, безперервний тип перебігу. Виражений психопатоподібний тип дефекту» (згідно МКХ-10: F20.00). За своїм психічним станом ОСОБА_12 , потребує поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь (відповідно до ст. 92, ч.3 ст. 94 КК України) (том 3 а.с.169-179).

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_12 кожні 6 місяців проходив стаціонарне лікування та був виписаний з нього у зв`язку з покращенням його психічного стану, а тому не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, також були враховані експертом при проведенні експертного дослідження та не знайшли свого ствердження.

Оскільки даним висновком експерта підтверджено той факт, що ОСОБА_12 в момент вчинення суспільно небезпечного діяння перебував в стані неосудності, яка виключає застосування до неї кримінального покарання, та визнання його небезпечним для суспільства в силу його хворобливого стану, характеру вчинення ним діяння і його поведінки, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до ОСОБА_12 примусових заходів медичного характеру є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1, 508 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року, якою застосовано до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом -залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 - без задоволення. Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4