Дата документу 17.07.2025 Справа № 335/6427/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6427/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/560/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 17 липня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Степне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює на посаді ректора Класичного приватного Університету, адвокат (свідоцтво №292 від 20 квітня 2000 року), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.362, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.368-3, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ст.336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON),

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 .

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистої поруки, зобов`язано підозрюваного, на строк з 19 червня 2025 року до 16 серпня 2025 року включно виконувати такі обов`язки: періодично, за першою вимогою, з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання чи роботи; не відлучатися з міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що проаналізувавши пояснення учасників процесу, надані докази та правові норми, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор у судовому засіданні довів тільки наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_6 , однак не довів обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України, у зв`язку з чим, відсутні достатні правові підстави для застосування до останнього виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтована, невмотивована, яка не ґрунтується на нормах Кримінального процесуального кодексу України та не відповідає фактичним обставинам.

Прокурор посилається на те, що зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано, що відмова у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 не забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор вказує, що наявність зазначених ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Звертає увагу, що підозрюваний вчинив, у тому числі, особливо тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, тож тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, є достатньою та співрозмірною для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки підозрюваного, не зменшить встановлених ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації.

Вказує, що враховуючи інкриміновані підозрюваному кримінальні правопорушення, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу, слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

Окрім того, прокурор вважає, що враховуючи характер, тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вчинених в умовах воєнного стану, розмір одержаної неправомірної вигоди, що негативно виливає на обороноздатність України, у сторони обвинувачення були достатні підстави звернутися до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ухвалою слідчого судді, старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням процесуального керівника звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.362, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.368-3, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ст.336 КК України.

Враховуючи дані про особу підозрюваного та обсяг пред`явленої підозри, а також посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просить застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без застави.

Заслухавши доповідь судді; аргументи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказавши на те, що підозра є необґрунтованою, а ризики, про які вказує прокурор не доведені; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.ст.177,178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання слідчого та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя встановив наявність достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.362, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.368-3, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ст.336 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, а саме:

- відомостями з акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері освітньої діяльності, що підлягає ліцензуванню (у сфері вищої освіти) від 11 червня 2024 року №10.3-12-61;

- відомостями з акту за результатами позапланової перевірки суб`єкту освітньої діяльності щодо дотримання вимог законодавства у сфері вищої освіти від 26 березня 2025 року №01/12/19-04-06/1;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , від 05 червня 2024 року та 29 квітня 2024 року, який пояснював, що 12 березня 2024 року він з метою дізнатись умови вступу до аспірантуру прибув до КПУ, де співробітник навчального закладу ОСОБА_12 повідомила йому що навчання триває 4 роки, в продовж яких він матиме писати наукові статті. Далі ОСОБА_12 йому сказала, що наразі прийому на навчання до аспірантуру не має, але його можуть взяти «заднім числом», оформити його вступ до аспірантури жовтнем 2023 року;

- показаннями свідка ОСОБА_13 від 23 квітня 2024 року, який та повідомив, що 26 березня 2024 року він прибув до КІІУ де ОСОБА_12 запропонувала йому оформитись в аспірантуру заднім числом, тобто 2023 роком, але на ту спеціальність, де буде вільне місце. При цьому йому необхідно буде заплатити 19 550 грн за попередній рік навчання. Тобто, за той рік, коли він не вступав до аспірантури та фактично не навчався;

- показаннями свідка ОСОБА_14 від 22 жовтня 2024 року, який зазначив про результати позапланової перевірки в КПУ, комісією МОН України з 10 червня 2024 року по 11 червня 2024 року та щодо анулювання ліцензії КПУ на навчання, в аспірантурі через встановлені порушення при наборі аспірантів до навчання;

- показаннями директора Дії «Інфоресурс» ОСОБА_15 від 22 жовтня 2024 року, яка пояснила обставини внесення відомостей до ЄДЕБО щодо вступу аспірантів до навчального закладу;

- показаннями свідка ОСОБА_16 від 06 березня 2025 року, який пояснив обставини зарахування його до КПУ задніми числами та умови вступу до КПУ задніми числами за грошові кошти, які йому озвучував ОСОБА_17 ;

- показаннями свідка ОСОБА_18 (колишнього директора інституту іноземної філології КПУ) від 20 березня 2025 року, яка пояснила, що за вказівкою ректора КПУ ОСОБА_6 та з відома начальника відділу аспірантури ОСОБА_19 вона в березні 2025 року підписувала задніми числами відомості про зарахування заліків та іспитів аспірантів КПУ із іноземної мови у 2023 та 2024 роках, які фактично не відбувались;

- відомостями з протоколу проведеного огляду особистого мобільного телефону колишнього директора інституту іноземної філології КПУ ОСОБА_20 від 21 березня 2025 року;

- показаннями аспіранта КПУ ОСОБА_21 від 18 березня 2025 року, який проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який пояснив про обставини його вступу до аспірантури КПУ в 2024 році задніми числом - за 2023 рік;

- відомостями з протоколу огляду компакт-диску, вилученого з ДП «Інфоресурс» від 12 травня 2025 року, в ході огляду якого було встановлено що в 2023 році адміністратори ЄДЕБО внесено відомості щодо зарахування до аспірантури 21 особу в рамках наказів про зарахування: №18 від 21 березня 2023 року та №76 від 03 жовтня 2023 року, та 2024 року в рамках вищезазначених наказів, внесено відомості щодо 2189 осіб, зарахованих до аспірантури КПУ за 2023 рік;

- відомостями з вилучених в ТЦК та СП довідок КПУ форми 20 та форми 9, які складала ОСОБА_19 , підписував ОСОБА_6 та надавали аспірантам для їх подальшого пред`явлення до ТЦК та СП;

- відомостями з протоколу №8 КПУ щодо зарахування на навчання до КПК на третьому (освітньо-науковому) рівні вищої освіти для здобування ступеня «доктор філософії»;

- відомостями з протоколу огляду компакт-диску з АТ «Укрсиббанк» від 12 травня 2025 року, в ході перегляду якого встановлено рух коштів за навчання в аспірантурі КПУ за 2023-2024 рік;

- відомостями з протоколу обшуку за місцем знаходження та здійснення господарської діяльності Вищого навчального закладу «Класичний приватний університет», яким виявлено та вилучено особові справи аспірантів;

- відомостями з протоколів обшуку за місцем проживання підозрюваних: ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;

- відомостями за наслідками проведених негласних слідчих (розшукових) дій, під час проведення яких зафіксовано розмови та оглянуто мобільні телефони ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 та ОСОБА_28 тощо.

Окрім того, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

У рішенні Європейського Суду з прав людини «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року вказано на те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Таким чином, слідчий суддя і колегія суддів на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказані кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що надані слідчим докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.

Доводи підозрюваного під час апеляційного розгляду про те, що університет припустився порушення тільки в тому, що збільшив кількість тих аспірантів, які були прийняті за 2023 рік, а порушень за тими статтями, які вказані в кримінальному провадженні, зовсім не було вчинено, є передчасними та мають ретельно перевірятися під час досудового розслідування та оцінюватись у сукупності з іншими доказами. Досудове розслідування ще триває, всі обставини провадження встановлюються.

Що стосується ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, то на думку колегії суддів, вказані ризики є доведеними, зокрема ризики того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Висновки слідчого судді про протилежне колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалам провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відображеною серед іншого і у рішенні в справі «Klishyn v. Ukraine» №30671/04 від 23 січня 2012 року, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Кримінальне процесуальне законодавство не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що ця особа має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що і має місце в цьому випадку.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.362, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.4 ст.368-3, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ст.336 КК України, які відносяться до нетяжкого, тяжких та особливо тяжких злочинів, в свою чергу за останні передбачено покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк. Ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні ще не завершене. Як зазначено в клопотанні, орган досудового розслідування не встановив та не вилучив усіх необхідних доказів для встановлення всіх обставин провадження.

В свою чергу, підозрюваний, будучи ректором КПУ, маючи доступ до всіх документів цього навчального закладу, має змогу знищити, сховати або спотворити документи, які можуть відігравати ключову роль у цьому кримінальному провадженні.

Оцінюючи ризик впливу на свідків, колегія суддів бере до уваги встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

Як зазначено вище, ОСОБА_6 є ректором КПУ, тобто має певний авторитет у цьому навчальному закладі. Інші підозрювані є працівниками зазначеного навчального закладу. У зв`язку з цим ОСОБА_6 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі: узгоджувати свої показання з показаннями інших учасників провадження, надавати поради з урахуванням відомих йому обставин, схиляти їх до надання завідомо неправдивих показань під час досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, тим самим перешкоджаючи встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на стадію кримінального провадження, а також враховуючи фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, і те, що на цей час слідством не встановлено всі обставини їх вчинення, існує ризик того, що підозрюваний може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, з використанням наданих йому повноважень, а також може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». В рішенні Суду у вищезгаданій справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено в певних випадках.

З урахуванням вищевикладеного, зокрема і встановлених ризиків, а також того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, серед іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, яке є злочином проти основ національної безпеки (ч.1 ст.114-1 КК України), та має підвищений суспільно небезпечний характер, наявні законні та достатні підстави для застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Окрім того, відповідно до вимог ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, на що слідчий суддя уваги не звернув.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів, не буде достатнім для запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про необхідність відмови у задоволенні вищевказаного клопотання слідчого є передчасними, такими, що не узгоджуються з положеннями ст.ст.176-178 КПК України.

Оскільки слідчим суддею не з`ясовано повно і всебічно всі обставини, що мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відомостей про те, що за станом здоров`я підозрюваний не може утримуватись в умовах установи попереднього ув`язнення, в матеріалах провадження немає.

Оцінивши всі обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, а застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

В свою чергу, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Отже, суд має дискреційні повноваження при вирішенні вказаного питання.

Вирішуючи питання щодо можливості одночасного визначення при застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою розміру застави, колегія суддів враховує вік підозрюваного, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, позитивно характеризується, в матеріалах провадження наявні медичні документи, які підтверджують наявність у підозрюваного певних захворювань.

Вказані обставини не спростовують наявності ризиків, про які ідеться вище, та неможливості цим ризикам запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу, проте є підставою для визначення одночасно із застосуванням до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, абзацом другим пункту третього частини п`ятої статті 182 КПК України визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи вищевикладене, а також фактичні обставини кримінального провадження, кількість інкримінованих ОСОБА_6 , кримінальних правопорушень, ступень їх тяжкості, встановлені ризики, які є високими, майновий стан підозрюваного, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу щодо підозрюваного - 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначений розмір застави обумовлений виключним випадком, передбаченим вищевказаною статтею 182 КПК України, оскільки такий розмір застави, на думку колегії суддів, не буде завідомо непомірним для підозрюваного, в той же час буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у разі її внесення.

Таким чином, подана прокурором апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистої поруки, зобов`язано підозрюваного, на строк з 19 червня 2025 року до 16 серпня 2025 року включно виконувати такі обов`язки: періодично, за першою вимогою, з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання чи роботи; не відлучатися з міста Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, скасувати.

Клопотання слідчого задовольнити частково, застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 14 серпня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити одночасно із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1514000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, , Банк отримувача Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, МФО 820172.

Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч 5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора та/або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання, або роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі їх наявності).

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена на користь держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якою застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали щодо ОСОБА_6 направити слідчому, процесуальному прокурору у кримінальному провадженні для виконання, підозрюваному ОСОБА_6 для вручення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4