ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2115/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2025 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 на незаконне позбавлення свободи, у порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В :

24.07.2025 до суду електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 на незаконне позбавлення свободи, у порядку ст. 206 КПК України.

У вимогах скарги, адвокат ОСОБА_2 просить зобов`язати посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , посадових осіб розподільчого центру, та посадових осіб Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві, доставити ОСОБА_3 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи; звільнити затриманого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю підстав позбавлення свободи; винести ухвалу про доручення відповідному територіальному підрозділу Державного бюро розслідувань дослідити факти: незаконного затримання за ч. 1 ст. 371 КК України; вилучення автомобіля марки KIA CEED (д.н.з. НОМЕР_1 ) за ч.1 ст. 289 КК України; перешкоджання адвокатській діяльності за ч. 2 ст. 397 КК України та інші протиправні дії працівників правоохоронних органів, працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вивчивши зміст скарги, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст. 206 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язки щодо захисту прав людини.

Приписами зазначеної статті визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

При цьому частиною другою статті 206 КПК України закріплені умови при наявності яких здійснюється з`ясування підстав позбавлення волі певної особи з її доставкою до слідчого судді, а саме: якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, тобто позбавлена свободи за відсутності для того правових підстав.

Статтею 206 КПК передбачено, що слідчий суддя повинен зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Вказаний обов`язок у слідчого судді виникає у разі, якщо наявні відомості, що створюють обґрунтовану підозру про перебування у межах територіальної юрисдикції суду особи, позбавленої свободи, за відсутності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Зі скарги вбачається, що вона подана за електронним підписом адвоката ОСОБА_2 .

Так, за змістом ст. 45 КПК України, захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Відповідно до ст. 50 КПК України, повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження своїх повноважень адвокатом до клопотання додано ордер № 1218681 від 23.07.2025.

Із зазначеного ордеру вбачається, що адвокат ОСОБА_2 має право на представництво інтересів ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 у Дніпровському районному суді м. Києва, Дніпровській окружній прокуратурі м. Києва, Офісі Генерального прокурора, ТСК ВР України.

Разом з тим, будь-яких доказів про те, що адвокат ОСОБА_2 має право представляти інтереси ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 у Дарницькому районному суді м. Києва, до клопотання не додано.

За таких обставин слідчий суддя позбавлений будь-яких підстав вважати, що адвокат ОСОБА_2 дійсно може звертатися із даним клопотанням в інтересах ОСОБА_3 , тобто відсутні підстави вважати, що дане клопотання подане уповноваженою особою.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Разом з тим, чинне законодавство не передбачає визначеного порядку розгляду скарг захисників на незаконне утримання їх підзахисних під вартою, в порядку ст.206 КПК України.

У своїй постанові 08.06.2022 у справі № 2-591/11 Велика Палата Верховного Суду вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 31.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Так, відповідно до п. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

При цьому Верховний Суд у своїй постанові №686/23167/19 від 10.06.2022 зазначив, що забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах.

Оскільки питання щодо можливості повернення скарги, поданої до слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України неуповноваженою особою, як і можливості повернення скарги у разі, якщо така скарга не містить доказів повноважень представника скаржника- положеннями ст. 206 КПК України не вирішено, слідчий суддя вважає можливим застосувати схожі за своєю суттю положення ч. 2 ст. 304 КПК України.

За таких обставин, враховуючи, що скаргу подано особою, яка не має права подавати скаргу, слідчий суддя вважає за необхідне скаргу повернути.

Одночасно з цим слідчий суддя роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 206, 304, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 на незаконне позбавлення свободи, у порядку ст. 206 КПК України, повернути особі, яка її подала.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчисляється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1