Справа № 350/474/25
Номер провадження 1-кп/350/112/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2025 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області перебуває вказане вище кримінальне провадження та щодо обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 4 квітня 2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого строком на 60 днів, посилаючись на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого завершується 2 червня 2025 року та ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України на підставі яких було обрано запобіжний захід щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд, ознайомившись із клопотанням, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши позицію учасників судового провадження, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження (статті 131, 176 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 333 Кримінального процесуального кодексу України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до частини третьої статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 завершується 2 червня 2025 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно обвинуваченого, строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України

Враховуючи, що на теперішній час ризики та обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого продовжують існувати, суд вважає, що клопотання прокурора є обгрунтованим.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення Європейського суду з прав людини «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та при цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого.

Окрім того, суд в ухвалі про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначав, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави, так як ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні злочину, який спричинив загибель людини, а тому підстави для застосування застави відсутні.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі за станом здоров`я сторонами не надано.

Керуючись статтями 177, 183, 199, 331, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України продовжити на 60 днів до 25 липня 2025 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити для виконання начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 12 год 10 хв 28 травня 2025 року

Головуючий суддя: ОСОБА_1