Номер провадження: 11-сс/813/974/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2025 року про арешт майна в межах кримінального провадження №0001430 від 26.11.2024 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України

установив

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 та накладено арешт на автомобіль марки «LEXUS NX 200T», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представником ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , була подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:

-вилучене в ході обшуку, майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України;

-власник майна ОСОБА_8 , не є підозрюваним та за обґрунтувань клопотання не має жодного відношення до кримінального правопорушення;

-факт користування підозрюваним ОСОБА_10 зазначеним транспортним засобом не доведений;

-з часу фактичного вилучення автомобіля, а саме 15.04.2025 року, і по сьогодні, прокурором не надано жодних документів щодо здійснення слідчих дій з арештованим майном.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу без змін.

Заслухавши доповідача, учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001430 від 26.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, досудове розслідування в якому проводиться слідчим управлінням ГУНП в Одеській області.

Згідно матеріалів кримінального провадження: на адресу органу досудового розслідування надійшло повідомлення оперуповноваженого 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, яке вчиняється за попередньою змовою організованою групою службових осіб медичного закладу, розташованого на території м. Одеси, з корисливих мотивів.

В подальшому, на адресу органу досудового розслідування надійшло повідомлення оперуповноваженого 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області за фактом виявлення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, яке здійснюється групою осіб із залученням окремих службових осіб та інших підконтрольних їм громадян України.

За вказаним фактом, органом досудового розслідування було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Також, на адресу органу досудового розслідування надійшло повідомлення оперуповноваженого 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області за фактом виявлення організації складання та видачі службовими особами завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до відповідних документів завідомо неправдивих відомостей.

За вказаним фактом, було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000349 від 02.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Вивченням матеріалів кримінального провадження № 0001430 від 26.11.2024, № 0000348 від 02.04.2025року та № 0000349 від 02.04.2025 року встановлено наявність підстав для їх об`єднання, оскільки кримінальні правопорушення можуть бути вчинені однією особою, про що прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону винесено вмотивовану постанову.

14.04.2025 року постановою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0001430 від 26.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України доручено слідчим слідчого управління ГУНП в Одеській області.

В ході проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, слідчим надано доручення співробітникам УСБУ в Одеській області на проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. ст. 36, 41 КПК України з метою встановлення повних анкетних даних, адрес проживання осіб, які можуть бути причетні до вчинення відповідних кримінальних правопорушень, а також встановлення анкетних даних осіб, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінальних правопорушень.

За результатами виконання доручення, надійшла відповідь, в якій зазначено, що отримано інформацію про причетність до вчинення зазначеного злочину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, встановлено, що особа користується автомобілем марки «LEXUS NX 200T» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Згідно реєстраційної картки ТЗ, встановлено, що автомобіль марки LEXUS NX 200T» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причетність до вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами проведення слідчих (розшукових) дій, протоколами допитів свідків, інформацією співробітників оперативного підрозділу та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, 15.04.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси проведено обшук в автомобілі марки «LEXUS NX 200T» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки «LEXUS NX 200T» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

В ході досудового розслідування 15.04.2025 року вилучений під час обшуку транспортний засіб визнано речовим доказом про що винесено відповідну постанову.

Доводи апелянта відносно незаконності накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб «LEXUS NX 200T», державний номерний НОМЕР_1 , у зв`язку із не врахування слідчим суддею відсутності будь-яких доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення злочинів, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки діючий кримінальний процесуальний закон України не ставить в залежність можливість накладення арешту на майно з процесуальним статусом особи, у володінні якого воно перебуває на час вирішення клопотання щодо необхідності його арешту.

На даний час тривають необхідні слідчі дії. Таким чином, вилучене майно є речовими доказами у розумінні ст.98 КПК України, а тому є правомірним накладання арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому відповідно до ст. 170 ч.3 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Факт користування підозрюваним ОСОБА_10 зазначеним транспортним засобом підтверджується наданими до клопотання щорічними деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування підозрюваного ОСОБА_10 за період 2018-2024 рік. У апеляційного суду є обґрунтований сумнів щодо того, що саме на час здійснення досудового розслідування ОСОБА_10 припинив користування майном.

При цьому, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що на момент накладення арешту на майно, ОСОБА_10 ним вже тривалий час не користується, оскільки прокурором доведено, та не заперечується апелянтом, що орган досудового розслідування не може провести огляд та обшук автомобіля, оскільки авто зачинено, а родичі перебувають за кордоном.

Таким чином, на підставі всебічного та повного дослідження фактичних обставин провадження за клопотанням слідчого про арешт майна, слідчий суддя вірно встановив, що наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для застосування у кримінальному провадженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, який відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснює про те, що власник майна має право в подальшому звернутись до слідчого суді із клопотанням про скасування арешту майна.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності.

Апеляційний суд також враховує, що обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Приписами п.1 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.05.2025 року про арешт майна в межах кримінального провадження №0001430 від 26.11.2024 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4