Справа № 740/3000/25
Провадження № 1-кп/740/389/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000332 від 16.04.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, з 04.10.2024 вважається таким, що самовільно залишив військову частину у званні "солдат" на посаді стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст.361 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат, у порушення вимог ст. ст. 41, 68, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України 10.04.2025, близько 23:30 години, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно здійснив крадіжку банківської карти АТ«ПУМБ», рахунок НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , яка згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 56 ч. 1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

Після цього ОСОБА_4 , отримавши можливість розпорядитися викраденим офіційним документом на власний розсуд, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився банківською картою на власний розсуд.

Цими діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, - викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

Він же, ОСОБА_4 , у порушення вищезазначеного законодавства, продовжуючи свою злочинну діяльність, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, будучи обізнаним, що згідно указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено, перебуваючи біля банкомату, який обслуговується АТ «ОЩАДБАНК», що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Вокзальна, 4, з метою незаконного отримання матеріальних благ, використовуючи раніше викрадену банківську картку АТ «ПУМБ», рахунок № НОМЕР_2 , ОСОБА_5 та будучи обізнаним про пін-код від банківської картки, у період часу з 01:17 години до 02:58 години 11.04.2025 через вказаний банкомат вчинив 5 тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально-протиправним наміром, спрямованих на таємне викрадення грошових коштів, вивів у готівку грошові кошти, на загальну суму 16 500 гривень, а саме:

11.04.2025 01:17 год. зняття готівки в сумі 5000 гривень з банкомату АТ«ОЩАДБАНК» (МФО 300465, );

11.04.2025 01:19 год. зняття готівки в сумі 5000 гривень з банкомату АТ«ОЩАДБАНК» (МФО 300465, );

11.04.2025 01:21 год. зняття готівки в сумі 5000 гривень з банкомату АТ«ОЩАДБАНК» (МФО 300465, );

11.04.2025 02:55 год. зняття готівки в сумі 1000 гривень з банкомату АТ«ОЩАДБАНК» (МФО 300465, );

11.04.2025 02:58 год. зняття готівки в сумі 500 гривень з банкомату АТ«ОЩАДБАНК» (МФО 300465, ).

Цим здійснив таємне викрадення вказаних грошових коштів, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 16 500 гривень.

Цими діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 також обвинувачується у тому, що він у порушення вищезазначеного законодавства, в період часу з 01:17 години до 02:58 години 11.04.2025, перебуваючи біля банкомату, який обслуговується АТ «ОЩАДБАНК», що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Вокзальна, 4, маючи умисел на заволодіння чужим майном, та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи раніше викрадену банківську картку АТ «ПУМБ» за № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_5 , без дозволу та відома останнього, будучи обізнаним про пін-код від банківської картки, здійснив операцію зі зняття грошових коштів на загальну суму 16500 грн, чим змінив баланс на рахунку потерпілого ОСОБА_5 без його дозволу та поінформованості, тобто вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи АТ «ПУМБ».

Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в усіх інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України, визнав повністю, фактичні обставини, що викладені в обвинувальному акті не оспорював, та по суті обвинувачення надав показання про те, що під час придбання разом з потерпілим ОСОБА_5 у магазині горілки і закуски, він побачив, що при розрахунку платіжною картокою ОСОБА_5 вводив пін-код натисканням зверху до низу на кнопки, які розташовані на пристрої по середині. Після розпивання з ОСОБА_5 спиртного, коли ОСОБА_5 заснув, він взяв платіжну картку ОСОБА_5 , яка лежала на підлозі, і з її використанням через банкомат, ввівши пін-код з комбінації цифр "2, 5, 8, 0", за кілька разів вивів у готівку кошти з рахунку ОСОБА_5 . Після цього платіжну картку викинув, а гроші використав на власні потреби. На даний час потерпілому відшкодував 8 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 надав показання, що у нього зникла саме та картка, з використанням якої він з обвинуваченим розраховувався перед цим у магазині. Підтвердив, що ОСОБА_4 відшкодував йому 8 000 грн.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 06.09.2024 у справі № 444/870/22 сформульовано висновок щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження, потерпілим, не оспорюється доведеність вини обвинуваченого, кваліфікація його дій, фактичні обставини кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно обставин, які ніким не оспорюються, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.357, ч. 4 ст. 185 України. При цьому суд враховує, що обвинувачений та інші учасники судового провадження вірно розуміють зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Ураховуючи обставини справи, за епізодом обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, суд постановив провести судовий розгляд у загальному порядку, надавши учасникам кримінального провадження можливість подати для дослідження суду докази на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Прокурором у ході судового розгляду надано документи щодо реєстрації кримінальних проваджень за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України (витяги з єдиного реєстру досудових розслідувань), постанови про визначення групи слідчих і прокурорів, про визначення процесуального керівництва, рапорти слідчої про виявлення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК України ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361 КК України, постанову прокурора про об`єднання матеріалів досудових розслідувань.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , дослідивши надані суду документи, суд дійшов висновку, що фактичні обставини дій обвинуваченого повністю доведені, оскільки ОСОБА_4 у судовому засіданні надав детальні, логічно узгоджені показання про обставини вчинення кримінальних правопорушень, які не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_4 містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України, а саме викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, та ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, і в цій частині здійснена органом досудового розслідування кваліфікація дій ОСОБА_4 вірна.

Що ж до пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, суд виходить з наступного.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 361 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах":

- інформаційна (автоматизована) система - організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів;

- електронна комунікаційна система - сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обміну інформацією шляхом передавання, випромінювання та/або приймання її у вигляді сигналів, знаків, звуків, рухомих або нерухомих зображень чи в інший спосіб;

- інформаційно-комунікаційна система - сукупність інформаційних та електронних комунікаційних систем, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле;

- володілець інформації - фізична або юридична особа, якій належать права на інформацію;

- власник системи - фізична або юридична особа, якій належить право власності на систему;

- користувач інформації в системі - фізична або юридична особа, яка в установленому законодавством порядку отримала право доступу до інформації в системі;

- доступ до інформації в системі - отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі;

- несанкціоновані дії щодо інформації в системі - дії, що провадяться з порушенням порядку доступу до цієї інформації, установленого відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 Закону України "Про електронні комунікації":

- електронна комунікаційна мережа - комплекс технічних засобів електронних комунікацій та споруд, призначених для надання електронних комунікаційних послуг;

- електронна комунікаційна мережа загального користування - електронна комунікаційна мережа, доступ до якої відкритий для всіх кінцевих користувачів послуг.

Як визначено у ст. 1 Закону України "Про платіжні послуги":

- платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки;

- електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом;

- платіжний інструмент - персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції;

- держатель платіжного інструменту - фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту;

- платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього;

- платник - особа, з рахунку якої ініціюється платіжна операція на підставі платіжної інструкції або яка ініціює платіжну операцію шляхом подання/формування платіжної інструкції разом з відповідною сумою готівкових коштів.

Статтею 42 Закону України "Про платіжні послуги" передбачено, що платіжна операція виконується зі згоди платника.

Аналіз наведених законодавчих положень свідчить, що під несанкціонованим доступом до інформаційної системи слід розуміти отримання з порушенням порядку, установленого відповідно до законодавства (щодо обставин цієї справи - без згоди користувача системи, платника, потерпілого ОСОБА_5 ), можливості обробляти інформацію в системі.

Водночас, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 361 КК України установлена не за несанкціонований доступ до інформаційної (автоматизованої) системи, а за несанкціоноване втручання в роботу такої системи.

Основним та безпосереднім об`єктом вказаного кримінального правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення роботи інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, характеризується дією у вигляді несанкціонованого втручання у роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж.

Об`єктом посягання у ст. 361 КК України є правильна обробка інформації в автоматизованій системі, тобто належне виконання запрограмованих у ній операцій. Метою втручання є порушення алгоритму або комплексу алгоритмів функціонування системи. Таким чином, втручання в автоматизовану систему передбачає, що певна автоматизована система вже створена і функціонує, тобто виконує певні запрограмовані операції з наявною в ній інформацією, і внаслідок такого втручання порушується порядок виконання операцій (справа N 570/2835/16-к, провадження N 51-1936кмп18, справа 752/20368/23, провадження №11-кп/824/1003/2024).

Системний аналіз положень ч. 3 ст. 374 КПК України, п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. 17 та ст. 91 КПК України дає підстави для висновку про те, що під обвинуваченням, визнаним судом доведеним, слід розуміти висновок суду, який зроблений у стверджувальній формі про доведення факту вчинення певною особою діяння, яке підпадає під ознаки конкретного кримінального проступку чи злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, описом цього діяння із викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що характеризують це діяння.

Судовий розгляд проводиться лише лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Положення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у взаємозв`язку наведеними вище нормами КПК України, свідчать, що опис злочинного діяння у обвинувальному акті повинен відображати всі юридично-значимі обставини, які б дозволили зробити певний висновок про те, як саме і які конкретно дії (бездіяльність) були здійснені обвинуваченим.

Однак, в обвинувальному акті не вказано, у чому саме полягають дії обвинуваченого у несанкціонованому саме втручанні в роботу автоматизованої системи та якої саме, в роботу якої, начебто, несанкціоновано втрутився обвинувачений.

З огляду на викладене, за відсутності у висунутому обвинуваченні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 361 КК України, а саме, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), суд вважає, що за цим епізодом обвинувачення ОСОБА_4 у відповідності до ч. 1 ст. 373 КПК України підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

Крім того, суд звертає увагу, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було розпочате слідчим відділом Ніжинського районного управління поліції за заявою ОСОБА_5 про те, що з його картки, емітованої АТ "ПУМБ", було викрадено грошові кошти, тобто за фактом крадіжки в умовах воєнного стану, що свідчить про початок кримінального провадження у формі публічного обвинувачення.

Зокрема, 16.04.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідування за №0000332були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що підтверджується витягами з ЄРДР, наявними в матеріалах кримінального провадження.

В ході проведення досудового розслідування за ознаками вказаного злочину публічного обвинувачення стороною обвинувачення було зібрано докази та встановлено ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, і на підставі рапорта слідчої відомості про вчинення цього кримінального правопорушення приватного обвинувачення, було внесено в ЄРДР за № 0000412 лише 27.05.2025.

В подальшому 28.05.2025 постановою прокурора матеріали досудових розслідувань об`єднані і у той же день складено та затверджено обвинувальний акт і надіслано до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Отже, на відміну від державного обвинувачення, частиною 4 ст. 26 і ст. 477 КПК України передбачено, що єдиною законною підставою для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого, проти прав, свобод та законних інтересів якого вчинено кримінальне правопорушення.

Більше того, якщо під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у формі державного обвинувачення виникли підстави для перекваліфікації діяння особи на злочин, за яким кримінальне провадження згідно зі ст. 477 КПК України може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, то прокурор або слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний з`ясувати з цього приводу думку потерпілого і має право вносити відомості в ЄРДР лише за наявності письмової заяви потерпілого про вчинення щодо нього такого злочину приватного обвинувачення.

Оскільки основним об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.361 КК України, є суспільні відносини у сфері забезпечення роботи у даному випадку інформаційної (автоматизованої) системи, а не право власності на майно (зокрема на гроші у безготівковій формі) чи встановлений законодавством порядок обігу і використання офіційних документів (зокрема платіжної картки), то попри те, що від порушення порядку роботи в інформаційній системі можуть наставати негативні наслідки для користувача системи, потерпілим в кримінально-правовому і процесуальному аспекті від кримінального правоворушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, є не користувач системи, а власник системи - фізична або юридична особа, якій належить право власності на систему, або володілець інформації - фізична або юридична особа, якій належать права на інформацію.

З огляду на викладене, суд має надати оцінку законності внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, до ЄРДР без заяви потерпілого (власник системи або володільця інформації) на підставі самостійного виявлення слідчою даного кримінального правопорушення під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні публічного обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України та початку досудового розслідування без ініціювання його потерпілим, встановити чи були у зв`язку із цим законні підстави для кримінального переслідування ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення приватного обвинувачення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

При цьому, як і в кримінальному провадженні з державною формою обвинувачення, у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені статтями 56, 57 КПК України, і може користуватись допомогою представника і законного представника (статті 58, 59 КПК України).

Прокурором не надано доказів, що в даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, власника інформаційної системи або володільця інформації (банк, іншу фінансову чи платіжну установу) органом досудового розслідування було визнано потерпілим, чи такі зверталися із заявою про кримінальне правопорушення, і ставили у будь-який спосіб перед органом досудового розслідування (прокурором) питання про застосування щодо ОСОБА_4 заходів кримінальної репресії.

За такого, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 361 КК України здійснено без передбачених кримінальним процесуальним законодавством підстав.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, і відомості про особу винного.

Вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення згідно із ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину (ч. 4 ст. 185 КК України) та кримінального проступку (ч.1 ст.357 КК України).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 є дорослим чоловіком, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, до кримінальної відповідальності притягається вперше, скарг на нього за місцем проживання не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду, вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Ураховуючи особу винного та зазначені конкретні обставини справи, розмір заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України в межах санкції у виді позбавлення волі, а за ч. 1 ст. 357 КК України в межах санкції у виді штрафу, та за сукупністю кримінальних правопорушень призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Щодо ОСОБА_4 суд вбачає підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням та визначення йому іспитового строку в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України. При цьому суд враховує думку потерпілого, який не просив суворо карати обвинуваченого, та вчинення кримінальних правопорушень вперше.

Саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Арешт на майно та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: оптичний носій DVD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження "Безпечне місто" - зберігати у матеріалах досудового розслідування, що перебувають у розпорядженні прокурора.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1