1Справа № 335/4972/25 1-кс/335/3030/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 06.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000024 від 06.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, з метою конфіскації майна як виду покарання, підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження, а саме транспортні засоби: CHRYSLER PT CRUISER, 2003 р.в., VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , ГАЗ 24, 1977 р.в., VIN: НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_4 , належні на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та транспортний засіб: FORD EDGE SEL, 2023 р.в., VIN: НОМЕР_5 , н.з. НОМЕР_6 , належний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та який перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя. Клопотання просить задовольнити з підстав, викладених в ньому. Також слідчий у клопотанні просить з метою забезпечення арешту майна здійснити розгляд клопотання без участі без участі підозрюваного, його представників та захисників та без участі його дружини, оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі обізнаності підозрюваного та його дружини про наміри органу досудового розслідування арештувати його майно, ними можуть бути вжиті заходи спрямовані на його відчуження з метою недопущення його конфіскації.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність у якій зазначив, що клопотання підтримує та просить про його задоволення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про проведення розгляду цього клопотання без виклику власників майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Слідчий суддя, об`єктивно, повно та всебічно дослідивши надані до клопотання матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подане клопотання, дійшов до наступних висновків.

Клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У разі арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими СВ ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінальному провадженні № 0000024 від 06.03.2025 за підозрою першого заступника директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Запорізької обласної прокуратури та Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , будучи службовою особою першим заступником директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, достовірно знаючи що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 за № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 2102-ХІ введено військовий стан на всій території України, у період січня-березня 2025 року, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 39Б, достовірно знаючи, що у порушення вимог п.п. 1.2, 3.41, 3.42 Положення, п.п. 1.3, 2.2, 2.4, 2.5, 2.6.1, 2.6.6, 2.8 Посадової інструкції, ст. 4 Закону України «Про публічні закупівлі», розділу ІІІ Методики ним умисно та протиправно не забезпечено належне, обґрунтоване, економічне та ефективне визначення очікуваної вартості, а саме не забезпечено здійснення маркетингових досліджень ринку товарів код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку, здійснення пошуку, збору та аналізу загальнодоступної інформації про ціну на такі товари, направлення письмових запитів цінових пропозицій (електронною поштою) виробникам, офіційним представникам та дилерам, постачальникам таких товарів, чим в свою чергу порушив вимоги ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до завідомо необґрунтованого визначення вартості товару код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), яка є завідомо умисно завищеною, умисно та протиправно допустив розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, а саме бюджетних коштів Запорізької міської територіальної громади, під час здійснення закупівлі у ФОП ОСОБА_7 системи безперебійного живлення відповідно до умов договору від 12.02.2025 № 3115/2 на загальну суму 4 284 645, 31 гривень, що в 1 415 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення та, відповідно до примітки 4 до ст. 185 КК України є особливо великим розміром, чим самим спричинив майнову шкоду економічним інтересам територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на зазначену суму.

Окрім того, ОСОБА_4 , будучи службовою особою першим заступником директора Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, достовірно знаючи що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 за № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 2102-ХІ введено військовий стан на всій території України, у період січня-березня 2025 року, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Незалежної України, будинок 39Б, достовірно знаючи, що у порушення вимог п.п. 1.2, 3.41, 3.42 Положення, п.п. 1.3, 2.2, 2.4, 2.5, 2.6.1, 2.6.6, 2.8 Посадової інструкції, ст. 4 Закону України «Про публічні закупівлі», розділу ІІІ Методики ним умисно та протиправно не забезпечено належне, обґрунтоване, економічне та ефективне визначення очікуваної вартості, а саме не забезпечено здійснення маркетингових досліджень ринку товарів код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку, здійснення пошуку, збору та аналізу загальнодоступної інформації про ціну на такі товари, направлення письмових запитів цінових пропозицій (електронною поштою) виробникам, офіційним представникам та дилерам, постачальникам таких товарів, чим в свою чергу порушив вимоги ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», що призвело до завідомо необґрунтованого визначення вартості товару код ДК 021:20-2: Баласти для розрядних ламп чи трубок (Система безперебійного живлення), яка є завідомо умисно завищеною, умисно та протиправно, повторно допустив розтрату чужого майна, яке перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, а саме бюджетних коштів Запорізької міської територіальної громади, під час здійснення закупівлі у ФОП ОСОБА_8 системи безперебійного живлення відповідно до умов договору від 12.02.2025 № 3115/1 на загальну суму 4 370 965, 12 гривень, що в 1 443 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення та, відповідно до примітки 4 до ст. 185 КК України є особливо великим розміром, чим самим спричинив майнову шкоду економічним інтересам територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на зазначену суму.

19.08.2025 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, , яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного.

Слідчим суддею досліджені матеріали кримінального провадження, додані слідчим до клопотання на обґрунтування обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_4 , дослідження цих документів у сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні, та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_4 , тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому, на переконання слідчого судді, слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 є власником двох транспортних засобів: 1) CHRYSLER PT CRUISER, 2003 р.в., VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , середня ринкова вартість якого становить 4307 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.08.2025 дорівнює 178 439,01 грн.; 2) ГАЗ 24, 1977 р.в., VIN: НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_4 середня ринкова вартість якого становить 982 долари США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.08.2025 дорівнює 40 684,26 грн.

Крім того, встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №5 від 26.08.2025, з 01.08.2019 ОСОБА_4 перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є власником транспортного засобу - FORD EDGE SEL, 2023 р.в., VIN: НОМЕР_5 , н.з. НОМЕР_6 , середня ринкова вартість якого становить 18946 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 26.08.2025 дорівнює 784 932,78 грн.

У даному випадку метою арешту є забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Згідно норм СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном (ч. 1 ст. 67 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Оскільки право власності на вказане майно зареєстроване за дружиною підозрюваного під час перебування у шлюбі з ним, враховуючи положення ст. 60, 67, 70 СК України, слідчий суддя дійшов висновку, що таке майно вірогідно є спільною сумісною власністю подружжя.

Будь-яких даних про те, що автомобіль, який належить дружині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набуто подружжям не в шлюбі або з інших підстав є особистою її приватною власністю, матеріали справи не містять.

У даному випадку, накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, адже у межах кримінального провадження відсутні законодавчі можливості відокремлення частки, яка належить чоловіку чи дружині.

У зв`язку з тим, що слідчий суддя позбавлений можливості визначати частки на етапі досудового розслідування, поза межами позовного провадження, тому обтяження майна в цілому є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Слідчий суддя зауважує, що згідно ч. 12 ст. 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозвязку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини»/Uzan and others v. Turkey, заяви № 19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Оцінюючи підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя враховує, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено правову підставу та умови обмеження права власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, а також правову підставу для арешту майна.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власників майна.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на рухоме майно, зазначене слідчим у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи доведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження майна виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено. Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_5 не позбавлена права оскаржити судове рішення про арешт майна або звернутися із відповідним клопотанням в порядку ст. 174 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним,

З урахуванням доведеності слідчим правової підстави для арешту майна, того, що арешт майна є тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, можливості забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, наявності ризиків щодо приховування, відчуження майна, з метою забезпечення проведення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання про арешт майна, заборонивши власникам майна відчужувати арештовані транспортні засоби.

Керуючись ст.ст. 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме:

- транспортні засоби: CHRYSLER PT CRUISER, 2003 р.в., VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , ГАЗ 24, 1977 р.в., VIN: НОМЕР_3 , н.з. НОМЕР_4 ,

які належать підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ), із забороною відчуження вказаними транспортними засобами у будь-якій спосіб;

- транспортний засіб: FORD EDGE SEL, 2023 р.в., VIN: НОМЕР_5 , н.з. НОМЕР_6 , що зареєстрований на дружину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , із забороною відчуження вказаним транспортним засобом у будь-якій спосіб.

Копію ухвали суду надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Відповідно до ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1