ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001198 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 01 серпня 2025 року включно. Визначено заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот тисяч) 00 копійок.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає довготривале позбавлення волі, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування. Також судом взято до уваги, що ризики незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, оскільки обвинувачений є особою раніше судимою, який інкримінований злочин вчинив в період іспитового строку, а тому враховуючи, що йому відоме місце проживання потерпілої, яка в суді не допитана, ризик незаконного впливу на останню з метою надання тих чи інших показань на користь обвинуваченого є вагомим.

Крім того з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 останньому визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, тяжкості та характеру інкримінованого йому злочину.

Отже, враховуючи наявність вищезазначених ризиків, які на даній стадії розгляду не зменшились та не є нівельованими, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з заставою у визначеному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення, та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність заявлених ризиків і необґрунтованість рішення суду в частині визначеного розміру застави.

Вказує, що мотивувальна частина клопотання прокурора є ідентичною з попереднім, крім того, прокурором не надано належних доказів на обгрунтування заявлених ризиків.

Зазначає про те, що судом не надано належну оцінку тому, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, та під час іспитового строку починаючи з 10.08.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувався, займався суспільно корисної працею разом з потерпілою.

Вважає, що як пред`явлена підозра так і саме обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК є безпідставне, оскільки в матеріалах справи окрім пояснень потерпілої та протоколу огляду її мобільних телефонів, інших належних доказів вини останнього не містять.

Звертає увагу на те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та з викладених в ній підстав просили її задовольнити.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, заяв чи клопотань про особисту участь не подавав, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК за його відсутності.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження №0001198 стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які з часом не зменшились.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Доводи сторони захисту щодо фактичних обставин справи, доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого на даній стадії апеляційного розгляду є передчасними.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК для запобігання якому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, а тому, перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання, може переховуватись від суду.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину безумовно не є вирішальною підставою для подальшого утримання обвинуваченого під вартою, проте як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнається вагомим фактором при оцінці ризику, що обвинувачена особа може переховуватись від суду.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, враховується, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжних заходів не пов`язаних з позбавленням волі.

Також, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може мати змогу безперешкодно впливати на потерпілу, оскільки йому достеменно відомі її анкетні дані, місце проживання так і засоби зв`язку, а отже з огляду на характер інкримінованого злочину, який вчинено з застосуванням примусу, ризик незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на користь обвинуваченого існує. Крім того враховується, що судовий розгляд триває, учасники кримінального провадження усі не допитані, а тому вказаний ризик на даному етапі розгляду не є нівельованим, як про це зазначає сторона захисту.

При оцінки ризику вчинення іншого кримінального правопорушення враховується, що ОСОБА_7 . Є особою раніше неодноразово судимою, який через невеликий період після умовно-дострокового звільнення, вчинив новий особливо тяжкий злочин з корисливим мотивом, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив, отже враховуючи, що обвинувачений легального джерела доходу не має, ризик вчинення іншого злочину з метою одержання засобів для існування є вагомим.

Доводи захисника щодо позитивної характеристики обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Апеляційні доводи щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_7 попри застереження, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК визначено заставу з урахуванням тяжкості скоєного злочину і майнового стану обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого кримінального правопорушення, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду, а підстав для визначення меншого розміру застави не вбачається, оскільки встановлений розмір застави у 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є середнім для даної категорії справ, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та не виходить за межі передбачені ст. 182 КПК.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0001198 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4