ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Київ

справа № 463/24/24

провадження № 51-3375км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року ОСОБА_6 повернуто його скаргу на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, яка полягала у ненаданні матеріалів провадження для ознайомлення.

Ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року ОСОБА_6 повернуто його апеляційну скаргу на вказане судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що слідчий суддя безпідставно прийшов до переконання про те, що він пропустив строк на оскарження бездіяльності ТУ ДБР у м. Львові, а відтак постановив незаконне рішення.

У свою чергу, висновки судді апеляційного суду про звернення із апеляційною скаргою на рішення слідчого судді поза межами строку не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу з викладених у ній підстав.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала вимоги касаційної скарги ОСОБА_6 в частині щодо незаконності ухвали судді апеляційного суду.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У пункті 8 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено гарантії, згідно з яким однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право особи на апеляційне оскарження, спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод, законних інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частина 3 статті 399 КПК України визначає підстави для повернення апеляційної скарги, однією з яких є подача апеляційної скарги після закінчення строку апеляційного оскарження і коли особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

З урахуванням вказаних вимог закону та положень п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги у зв`язку із пропуском строку, апеляційний суд повинен навести встановлені обставини щодо початку строку на апеляційне оскарження, дату звернення із апеляційною скаргою та відповідні мотиви, з яких виходив суд при прийнятті свого рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 , не погодившись із ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року, 19 березня 2024 року звернувся до Львівського апеляційного суду із апеляційною скаргою.

За результатами розгляду апеляційної скарги на стадії вирішення питання про відкриття провадження суддя апеляційної інстанції прийшов до переконання, що вона подана поза межами встановленого законом строку, а тому підлягає поверненню.

Своє рішення суддя мотивував тим, що у цьому провадженні неможливо встановити початок перебігу строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді і це дає обґрунтовану підставу вважати, що такий строк був пропущений.

Такі висновки апеляційного суду є передчасними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року ОСОБА_6 , який утримується у ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40», отримав 14 березня 2024 року (а.с. 17, т. 1).

Відповідно до талону-підтвердження ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40» (а.с. 23, т. 1) 19 березня 2024 року уповноваженою особою установи прийнято від ОСОБА_6 запечатаний конверт, адресований Львівському апеляційному суду.

Ці дані залишилися без належної оцінки судді апеляційного суду, який всупереч наявним процесуальним можливостям не з`ясував, коли саме ОСОБА_6 отримав ухвалу слідчого судді.

Таким чином висновки про те, що ОСОБА_6 пропустив строк на апеляційне оскарження не ґрунтуються на матеріалах справи.

Отже, суддя апеляційного суду допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, адже це перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для його скасування і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Оскільки ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року, яку ОСОБА_6 також оскаржує до суду касаційної інстанції, не є судовим рішенням, яке відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України може бути предметом перегляду Верховного Суду, касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 січня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3