Провадження № 1-в/638/649/25
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» про приведення вироків судів стосовно ОСОБА_4 до вимог Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Шевченківського районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», в якому він просить звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння; виключити з вироку Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 посилання на ст. 71 КК України; визначити остаточний строк відбування покарання за ч. 4 ст. 70 КК України за вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 20.05.2025 звільнено ОСОБА_4 під покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 22.07.2022 року. Також, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України визначено іспитовий строк 2 роки. Крім того, ОСОБА_4 засуджений за вироком Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України.

Згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України 22.05.2022 на суму 544 грн 50 коп.

Таким чином вказані дії засудженого слід кваліфікувати за ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна.

Представник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не сповістив.

Прокурор та засуджений в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників, вивчивши матеріали судової та особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 20.05.2025 звільнено ОСОБА_4 під покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 22.07.2022 року. Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України іспитовий строк 2 роки; вироком Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України.

Відповідно до мотивувальної частини вироку Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України 22.05.2022 на суму 544 грн 50 коп.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на даний час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Згідно вироку Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України 22.05.2022 на суму 544 грн 50 коп.

Станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн.

Таким чином, вищевказані діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , наразі не можуть вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян для працездатних осіб.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, усунута, суд дійшов висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання за вказаним вироком.

Також ОСОБА_4 за вироком Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 року та остаточно, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання призначеного покарання, обрано покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі.

Враховуючи, що ОСОБА_4 звільняється від покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022, суд, керуючись положеннями п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, задля виключення сумнівів і протирічь, що виникають при виконанні вироку, та дотримання прав засудженого, вважає необхідним прийняти рішення про виключення з вироку Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 щодо ОСОБА_4 посилання на ст. 71 КК України.

Також, вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком більш суворим покаранням за попереднім вироком Галицького районного суду м.Львова від 18.10.2022 у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі, визначено остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

При цьому, з урахуванням виключення з вироку Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 посилання на ст. 71 КК України, покарання за цим вироком становить 5 років позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, керуючись положеннями п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, задля виключення сумнівів і протирічь, що виникають при виконанні вироку, суд вважає необхідним уточнити вирок Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 та вважати ОСОБА_4 засудженим за цим вироком за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та вироком Галицького районного суду м.Львова від 18.10.2022 у вигляді 5 років позбавлення волі, визначити остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

При визначенні остаточного покарання шляхом часткового складання покарань, суд враховує, що покарання за вироками Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 та Галицького районного суду м.Львова від 18.10.2022 є однаковими 5 років позбавлення волі, що виключає застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На підставі викладеного, керуючись ст.74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Личаківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння.

Виключити з вироку Галицького районного суду м. Львова від 18.10.2022 щодо ОСОБА_4 посилання на ст. 71 КК України та вважати його засудженим за цим вироком за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Франківського районного суду м. Львова від 14.03.2023 за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Галицького районного суду м.Львова від 18.10.2022, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1