Справа № 632/549/25
провадження № 1-кп/632/142/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року місто Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у місті Первомайський Харківської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, мешканки АДРЕСА_1 , не працюючої, не заміжньої, засудженої 27 травня 2013 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільненої від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи засудженою за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів, повторно надала приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 09 вересня 2014 року близько 16 години 30 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, забезпечуючи можливість та створюючи сприятливі умови для незаконного виготовлення і вживання наркотичних засобів, при цьому не маючи корисливого мотиву, надала безоплатно своє житло згадану вище квартиру, особам, які вживають наркотичні засоби, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , для спільного незаконного виготовлення і вживання особливо небезпечного наркотичного засобу дезоморфіну, з метою отримання наркотичного сп`яніння.

У цей же день ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , спільно виготовили наркотичний засіб, частину якого у подальшому спільно вжили шляхом внутрішньовенних ін`єкцій.

Водночас, іншу частину наркотичного засобу, яка знаходилась у медичному шприці об`ємом 5 мл. ОСОБА_4 залишила собі, для вживання у подальшому.

09 вересня 2014 року, під час обшуку, який був проведений у період часу з 18 години 30 хв. по 19 годину 22 хв., у квартирі АДРЕСА_2 , в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували у стані наркотичного сп`яніння, виявлено та вилучено сім медичних шприців з речовиною, що містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено дезоморфін, масою 0,0002 г.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 317 КК України, як надання приміщення для незаконного виготовлення та вживання наркотичних засобів, вчинене повторно.

29 квітня 2025 року між процесуальним керівником - прокурором Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000709 від 23 липня 2014 року, та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно із даною угодою ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, що їй інкримінується, зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення під час судового провадження.

Також вказаною угодою сторони узгодили покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 317 КК України - у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2013 рокуі за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і один місяць.

Сторонами узгоджені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Статтею 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, що їй інкримінується. Зазначила про те, що вона щиро розкаюється у вчиненому, підтвердила обставини вчинення нею злочину, які повністю відповідають обставинам, встановленим органом досудового розслідування. Просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджене покарання.

Прокурор, думку якого підтримала захисник, вважає, що наявні всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між ним та обвинуваченою.

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Обвинувачена ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального та Кримінального кодексів України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65 67, 71 КК України, з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, даних про її особу, обставини, яка пом`якшує покарання та обставини, яка обтяжує покарання.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 та призначення їй узгоджених сторонами виду і міри покарання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1674 гривні 22 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Приймаючи до уваги призначення покарання у виді позбавлення волі, яке ОСОБА_4 належить відбувати реально, з метою забезпечення виконання вироку, забезпечення належної процесуальної поведінки останньої та виконання нею процесуальних обов`язків, запобігання ризикам ухилення ОСОБА_4 від суду та вчинення нею нових кримінальних правопорушень, що підтверджується її попередньою поведінкою, враховуючи репутацію обвинуваченої, те що вона перебувала у розшуку та затримана у порядку ст. 191 КПК України, суд на підставі даних, встановлених під час розгляду цього кримінального провадження, вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 квітня 2025 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 27 травня 2013 рокуі за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки і один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 19 березня 2025 року дня її затримання, зарахувавши у строк відбування покарання час знаходження під вартою до ухвалення вироку.

До набрання вироком законної сили залишити без змін та продовжити щодо ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1674 гривні 22 коп., стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Речові докази: ДВД диск з відеозаписом, відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України зберігати в матеріалах кримінального провадження; одноразовий шприц з рідиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб дезоморфін, п`ять одноразових шприців зі слідами речовини бурого кольору, ватний тампон, пластикові пляшки з речовиною та нашаруваннями, два блістери, скляну пляшку, пристрій для вживання наркотичних засобів шляхом куріння, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1