Дата документу 02.06.2025 Справа № 322/160/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/160/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/256/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Троїцьк Благоварського району Башкірія, маючий середню освіту, не одружений, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , який перебуває на посаді розвідника 2 мінометної батареї, у військовому званні «солдат», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 14 січня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) 3 травня 2022 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 3 травня 2022 року та призначено остаточне покарання у виді 1 року 2 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 956 грн. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_8 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин у великих розмірах, без мети збуту, всупереч вимог ст.ст.1, 13, 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Постанови Кабінету Міністрів Україні №770 від 6 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», у невстановлений час, однак не раніше кінця червня 2023 року і не пізніше 7 липня 2023 року, біля супермаркету «АТБ» розташованого в смт. Покровське Синельниківського району Дніпропетровської області, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини, перебуваючи у смт. Покровське Дніпропетровської області, неподалік торгівельного маркету «АТБ», придбав шляхом присвоєння знайденого для власної потреби особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено - PVP.

У подальшому ОСОБА_8 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP, помістив вказану речовину до сигнального відсіку керма належного йому автомобіля ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після чого незаконно перевіз до відкритої ділянки місцевості розташованої на 59 км автодороги «Запоріжжя-Донецьк» Запорізького району Запорізької області, де 9 липня 2023 року о 13 годині 44 хвилини працівниками поліції, під час проведення огляду місця події, виявлена та вилучена кристалічна речовина білого кольору, у складі якої виявлена особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, маса якої складає 1,88341 г (в перерахунку на основу).

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 вчинив нетяжкий злочин, визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, за першим викликом з`являвся до органу досудового розслідування та суду, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, брав участь у відсічі збройній агресії рф, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а від його дій не було заподіяно будь-якої шкоди іншим особам, суспільству чи державі.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, із заявою про відкладення розгляду справи не звернувся. Розгляд провадження через неявки обвинуваченого багаторазово відкладався з серпня 2024 року у зв`язку із наявними у суду відомостями про те, що обвинувачений проходить військову службу.

Разом з тим 2 червня 2025 року до апеляційного суду надійшов лист з ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України згідно якого з 28 липня 2023 року самовільно залишив військову частину, тобто дезертував і станом на день розгляду запису до військової частини не повертався.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 вказала, що тривалий час у неї відсутній зв`язок із обвинуваченим, вважала можливим розглянути подану нею апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який рішення суду першої інстанції вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник обвинуваченого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів; визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та участь у відсічі збройній агресії рф за обставини, що пом`якшують покарання; визнав рецидив злочинів за обставину, що обтяжує покарання; дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, проходить службу в лавах ЗСУ, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу психотропних речовин, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, і підстави для призначення йому покарання у виді штрафу відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 309 КК України ОСОБА_8 було призначено покарання не в максимальних межах санкцій статті, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, приєднавши до покарання за новим вироком лише 2 місяці позбавлення волі, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на наявність обставини, що обтяжує покарання, попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, факт звільнення від відбування покарання з випробуванням у минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого остаточного покарання, ніж у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції повного визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участі у відсічі збройній агресії рф, а також даних, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому за ч. 2 ст. 309 КК України, покарання не в максимальних межах санкції.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2024 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4