Справа № 161/519/24 Провадження №11-кп/802/367/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0003548 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, з базовою вищою освітою, студент Українського державного хіміко-технологічного університету, неодружений, не працює, не судимий, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) доларів США, що на день вчинення злочину, відповідно до курсу НБУ становить 63825 (шістдесят три тисячі вісімсот двадцять п`ять) грн. та 28000 (двадцять вісім тисяч) грн., а всього, в загальній сумі 91825 (дев`яносто одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) грн., а також моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати, пов`язані із оплатою правової допомоги представником в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

Вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, у невстановлений досудовим розслідування час та місці, усвідомлюючи злочинність своїх дій та їх правові наслідки, вирішили шляхом обману, незаконно заволодіти грошовими коштами, раніше незнайомих осіб, а саме, з використанням засобів зв`язку зателефонувати випадковій особі, представившись працівником закладу охорони здоров`я, після чого повідомити про неіснуючий факт потрапляння в дорожньо - транспортну пригоду близької особи потерпілого, що спричинило тілесні ушкодження, які потребують негайного хірургічного втручання, на що терміново потрібні грошові кошти та відповідно, шляхом обману, заволодіти коштами потерпілої особи, під приводом передачі їх працівникам закладу охорони здоров`я.

Так, 16 листопада 2023 року, близько 11 год., невстановлена досудовим розслідуванням особа, відносно якої виділено матеріали кримінального провадження, керуючись попередньо узгодженим злочинним планом, з невстановленого місця, зателефонувала на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , а в подальшому на мобільний номер потерпілого ОСОБА_10 НОМЕР_2 та представилась лікарем. В ході телефонної розмови невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статі повідомила, що син потерпілого потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та йому потрібно терміново провести дорого вартісну операцію у м. Києві. Після цього, потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що має грошові кошти в сумі 30000 грн. та 1760 доларів США, на що невстановлена особа погодилась. В ході телефонної розмови невстановлена особа повідомила, що гроші необхідно передати лікарю ОСОБА_11 , який приїде за адресою проживання потерпілого, забере гроші та переведе їх на банківський рахунок лікувальної установи.

Таким чином, 16 листопада 2023 року, близько 12 год., ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, згідно попередньо узгодженого з невстановленою досудовим розслідуванням особою злочинного плану, виконуючи відведену роль, прибув за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом обману, представився лікарем, внаслідок чого заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 30000 грн. та 1760 доларів США, що на момент вчинення злочину, відповідно до курсу НБУ становить 63825 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 93825 грн.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_9 в якій зазначає, що вирок винесено незаконно, необґрунтовано, невмотивовано з порушенням вимог кримінального процесуального закону та прав на захист. Захисник вказує на те, що суд першої інстанції не визнав усі докази недопустимими у зв`язку із невідповідністю постанови про призначення слідчого від 16 листопада 2023 року вимогам КПК України, зокрема про призначення (визначення) слідчого, який здійснював досудове розслідування в кримінальному провадженні, оскільки у тексті постанови про призначення слідчого у кримінальному провадженні від 16 листопада 2023 року вказано «доручаю слідчому» замість «визначати»/«призначити», що не відповідає буквальному змісту нормам КПК України, крім цього, вказана постанова підписана не уповноваженою особою, оскільки у тексті постанови зазначено начальника СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_12 , разом з тим, підпис на останній міститься заступника ОСОБА_13 , унаслідок чого захисник вважає, що всі зібрані органом досудового розслідування докази слід визнати недопустимими. Сторона захисту оспорює законність участі прокурора ОСОБА_14 посилаючись на те, що жодних законних підстав для зміни прокурора не було. Також захисник вказує що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки містить фактичні обставини, які не були зазначені в повідомленні про підозру, а це є істотним порушенням процесуального закону, яке суд не врахував. Сторона захисту зазначає, що суд не вірно оцінив обставини справи, оскільки в обвинуваченого не було умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілого за попередньою змовою, оскільки ОСОБА_9 опинився в пастці обману та його дії були випадковими і не продуманими. Захисник просить суд апеляційної інстанції витребувати та дослідити технічні засоби фіксації (відеозаписи), з метою встановлення, чи проводив суддя ОСОБА_1 судові засідання 05 березня 2025 року в період з 13 год 45 хв до 14 год 30 хв, окрім розгляду справи № 161/519/24. На думку захисника, вказані дії можуть свідчити про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати, оскільки в зазначений проміжок часу в судді були призначені до розгляду ще дві інші справи. Захисник просить суд вирок Луцького міськрайонного суду від 05 березня 2025 року скасувати, закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України. Речові докази повернути ОСОБА_9 .

Разом з тим в поясненнях представник потерпілого ОСОБА_7 , крім іншого, просить, вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, та посилаючись на положення ст. 118 КПК України стягнути з ОСОБА_9 5000 гривень понесених процесуальних витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували, просили закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, прокурора та представника потерпілого, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечували, перевіривши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Приписами ст. 94 КПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд, при розгляді кримінального провадження, повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Реалізовуючи вищенаведений процесуальний обов`язок та розглядаючи матеріали даного кримінального провадження, суд першої інстанції достатньо повно, всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини вчиненого.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні умисних дій, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб та кваліфіковано їх, як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі. Показання потерпілого, разом з показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , в суді першої інстанції дають змогу відтворити всі обставини злочину, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами покладені в основу вироку.

Потерпілий як під час досудового слідства, зокрема і при проведенні впізнання, так і в суді послідовно розповідав про обставини вчиненого відносно нього злочину та вказав, що саме обвинувачений заволодів його грошовими коштами шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб.

Немає в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказані потерпілий та свідки оговорюють обвинуваченого, оскільки не було встановлено таких об`єктивних причин як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, будь-яких неприязних відносин між ними не було.

Окрім того, судом першої інстанції мотивовано дану правову оцінку і показанням свідка ОСОБА_20 .

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання недопустимими ряд доказів, про які вказує скаржник, оскільки такі докази зібрані отримані в порядку, передбаченому КПК України, будь-яких істотних порушень прав та свобод людини при цьому не виявлено.

Доводи сторони захисту про відсутність належного процесуального оформлення визначення слідчого, який здійснював досудове розслідування, є надуманими, формалістичними. Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив ці твердження, посилаючись, зокрема, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 633/195/17 та на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04 жовтня 2021 року. У зазначених правових позиціях чітко роз`яснено, що у разі, якщо рішення про визначення слідчого оформлено не у формі постанови, а у вигляді доручення, однак має усі істотні ознаки передбачені КПК України такий документ є належним процесуальним рішенням.

Зміст документа від 16 листопада 2023 року, на який посилається захисник, відповідає зазначеним критеріям: у ньому чітко визначено кримінальне провадження, слідчого, підстави прийняття рішення та повноважну особу органу досудового розслідування. Отже, документ повністю відповідає вимогам статей 39, 214 КПК України, незалежно від того, чи названо його «дорученням» або «постановою».

Щодо твердження про підписання документа не уповноваженою особою це також не підтверджено жодними доказами. Згідно з чинним законодавством та усталеною практикою, заступник керівника підрозділу може діяти в межах службових повноважень, якщо відсутні дані про перевищення ним меж своїх повноважень або про заборону вчинення таких дій. Відтак, відсутні підстави вважати, що такий документ був виданий незаконно або без належної компетенції.

Крім того, як уже неодноразово зазначалося Касаційним кримінальним судом у постановах у справах № 991/722/21, 461/7741/16-к, 663/3293/20, невідповідність назви документа не впливає на його правову суть, якщо він за змістом і формою відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав, що зібрані у кримінальному провадженні докази є допустимими, а посилання захисника на формальні недоліки не є підставою для визнання їх недопустимими відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України.

Колегія суддів дослідивши доводи сторони захисту про те, що прокурор ОСОБА_14 не мала повноважень представляти публічне обвинувачення в суді, є безпідставними та суперечать положенням КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зміна прокурора відбулася в межах законних повноважень, а сам прокурор ОСОБА_14 діяла на підставі належного процесуального рішення. Підстав для визнання участі прокурора незаконною немає, з таким твердженням погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Аргументи захисника про те, що обвинувальний акт містить фактичні обставини, не зазначені в повідомленні про підозру не ґрунтуються на вимогах КПК України. Згідно з ч. 1 ст. 279 КПК, підстава для зміни повідомлення про підозру виникає лише у разі змін фактичних обставин, які тягнуть за собою зміну правової кваліфікації чи суть обвинувачення. У даному випадку такої зміни не відбулося. В обвинувальному акті лише уточнено, що кримінальне правопорушення вчинене в групі осіб, при цьому матеріали щодо невстановленої особи виділено в окреме провадження. Це уточнення не змінює суті обвинувачення та не потребує повторного повідомлення про підозру. Навпаки, така інформація деталізує обставини правопорушення, встановлені під час досудового розслідування.

Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а відсутність нової підозри не є істотним порушенням, оскільки відомості в акті не змінюють обсяг обвинувачення, а лише уточнюють фактичну картину подій.

Питання щодо наявності умислу у діях обвинуваченого ОСОБА_9 було всебічно досліджене судом першої інстанції під час розгляду справи, і воно отримало належну правову оцінку. Зібрані у справі докази, в тому числі показання потерпілого, аналіз телефонних з`єднань, зміст розмов та обставини передачі грошових коштів, послідовно та логічно підтверджують, що дії обвинуваченого не були випадковими чи непродуманими, а мали цілеспрямований характер і вчинялися за попередньою змовою з іншою особою з метою заволодіння коштами потерпілого шляхом обману. Твердження захисту про "пастку" чи "спонтанність" є голослівними і не підтверджуються жодним об`єктивним доказом.

Така стратегія захисту, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи захисника про можливе порушення суддею ОСОБА_1 таємниці нарадчої кімнати є безпідставними та не підтверджуються об`єктивними даними. На запит апеляційного суду щодо участі судді у вказаний день і час було отримано наступну інформацію: згідно з довідкою, складеною 05.03.2025 секретарем судових засідань ОСОБА_21 у справі № 161/3759/25, судове засідання, призначене на 13 год 45 хв, не відбулося через неявку всіх сторін у справі. Водночас, відповідно до журналу судового засідання від 05.03.2025 у справі № 161/2562/25, фіксація початку судового засідання відбулася о 14:42:05 год. Таким чином, у період з 13 год 45 хв до 14 год 30 хв суддею не розглядалися інші справи, що виключає твердження про порушення таємниці нарадчої кімнати.

Таким чином, невідповідностей висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, чи істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_9 умисно заволодів чужими майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.

Таким чином, доводи захисника, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Разом з тим, положення ч.2 ст.120 КПК України регламентують, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.ст.26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Як убачається із договору про надання правничої допомоги від 29.05.2025 за надання правничої допомоги адвокату ОСОБА_7 сплачено гонорар у фіксованій сумі 5000 гривень, що підтверджується також довідкою рахунком від 29.05.2025 про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату за надання професійної правничої допомоги та платіжним документом банку від 29.05.2025 про понесені ОСОБА_10 процесуальні витрати.

Враховуючи викладене, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого витрати, пов`язані із оплатою правової допомоги представником в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

На підставі наведеного і керуючись ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2025 року стосовно останнього без змін.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрати, пов`язані із оплатою правової допомоги представником в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді