Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/320/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 наухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30 червня 2025 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001760,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строком на 2 місяці, тобто до 29 серпня 2025 року, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0001760, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 121КК України.

Досудовим слідством встановлено, що 28.06.2025 року о 18.20 год. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи і дворі за місцем свого мешкання, що за адресою АДРЕСА_1 .

В цей час, до нього прийшов ОСОБА_12 , з метою розібратись в конфліктній ситуації, яка попередньо виникла між ОСОБА_8 та цивільної дружиною ОСОБА_12 громадянкою ОСОБА_13 .

Під час розмови, між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , виникла словесна сварка, яка перейшла в бійку, в ході якої у ОСОБА_8 , виник намір на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, побіг у будинок та взявши у руки 2 предмета схожі на ножі, які мають колюче-ріжучі властивості, повернувся до ОСОБА_12 , та тримаючи один із ножів в долоні правої руки, завдав останньому, один удар в область грудної клітки з ліва, чим спричинив ОСОБА_12 згідно довідки КНП «КОЛ КОР» від 28.06.2025 року тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітки зліва з пораненням лівої легені, лівобічний гемопневмоторакс які відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, які є небезпечні для життя.

Після чого конфлікт було вичерпано, та потерпілого ОСОБА_12 службою ЕМД було доставлено в КНП «Кіровоградська ОБ КОР», де йому надано медичну допомогу.

Таким чином ОСОБА_8 підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у умисному тяжкому тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

28.06.2025 року о 21 год. 43 хв. ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні злочину на підставі ст. 208 КПК України.

29.06.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30 червня 2025 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Застосовано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання його під цілодобовим домашнім арештом.

Підозрюваного ОСОБА_8 звільнено з-під варти із зали суду.

Початок строку дії ухвали про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання його під цілодобовим домашнім арештом, рахується з моменту проголошення ухвали, тобто з 30 червня 2025 року.

Застосований ОСОБА_8 запобіжний захід в виді цілодобового домашнього арешту припиняє свою дію 29 серпня 2025 року.

У період дії запобіжного заходу покладено на підозрюваного ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі м.Кропивницького без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- заборонити залишати домоволодіння по АДРЕСА_1 ;

- надавати можливість працівникам органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного з`являтися по місцю його мешкання в домоволодіння по АДРЕСА_1 та вимагати від нього усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- утриматись від спілкування зі потерпілою та свідками в даному кримінальному проваджені, за винятком участі в процесуальних діях в суді;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених на підозрюваного.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що прокурор довів сукупність: обґрунтованої підозри разом з існуванням ризиків передбачених ст.177 КПК України, але не вказав переконливих доводів та не долучив беззастережних доказів недостатності застосування менш суворих видів заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_8 постійно мешкає за однією адресою, налагодив сталі соціальні зв`язки, мешкає в родині, утримує малолітню дитину, отже утримання під вартою є перебільшеним заходом кримінального провадження.

ОСОБА_8 стверджує про неухильне виконання у майбутньому покладених на нього процесуальних обов`язків підозрюваного. Запевняє, що буде з`являтись для проведення слідчих дій з його участю. Бажає прийняти участь у проведенні слідчого експерименту. Заперечує можливість зміни ним місця постійного проживання та зобов`язується без потреб не залишати місце несення служби. Наполягає про відсутність підстав та мотивів для продовження або вчинення нового злочину.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обґрунтованість підозри, яку повідомлено ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України підтверджується процесуальними документіами доданими до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: протоколами огляду місця події, допиту потерпілого, свідків, довідкою з медичного закладу та іншими матеріалами кримінального провадження в своїй сукупності.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу поданого слідчим зазначено виключно ризики: п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, , які реально мають місце, зокрема переховуватися від органів,досудового розслідування та суду; України незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відповідно до кримінально-правової кваліфікації відносять до тяжких та передбачає відповідальність у вигляді позбавленням волі від 5 до 8 років: Звільнення від кримінальної відповідальності чи від відбування покарання-з випробуванням за вчинення цього злочину КК України, без належного

обґрунтування не передбачено.

Обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього,,

арешту не може гарантувати попередженню ризику переховування від слідства для уникнення від можливого покарання, так як при ньому особа не знаходиться під постійним

контролем з боку відповідних державних органів.

Крім цього домашній арешт не може бути застосований до підозрюваного ОСОБА_8 так як даний запобіжний захід не даватиме змогу постійно контролювати підозрюваного та його дії, що створюватиме реальну ймовірність впливу на проведення розслідування, а також учасників та не є спів розмірним із вчиненим.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли на електронну адресу із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Також, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому й має запобіжний захід.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом допиту потерпілого;

-протоколами допиту свідків;

-протоколом огляду місця події;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання йоговинуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від органів досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція передбачає покарання виключено у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, у тому числі потерпілого, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Апеляційні вимоги прокурора стосовно наявності ризиків передбачених пунктами 1,та 3 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно підозрюваного необхідно застосувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких підстав у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буде надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про залишення запобіжного заходу в силі з присиланнями на сталі соціальні зв`язки, мешкає в родині, утримує малолітню дитину,не можуть бути враховано, оскільки з врахуванням висунутої підозри вказане жодним чином не зменшує існування встановлених ризиків, а навпаки надасть йому змогу уникнути кримінальної відповідальності.

А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - це не може запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та іншого співучасника злочину, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Крім того, зважаючи на наявність вищезазначених реальних ризиків, застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За вказаних підстав, колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин кримінального правопорушення колегія суддів не вбачає підстав для визначення ОСОБА_8 розміру застави.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 необхідно частково, а ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30 червня 2025 необхідно скасувати та постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст.176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду м. Кропивницького від 30 червня 2025 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001760,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строком на 2 місяці, тобто до 29 серпня 2025 року, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - скасувати.

Клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_11 про застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, по кримінальному провадженню 0001760внесеному до ЄРДР за № 0001760,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, стосовно ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 001760,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 52 днів, в межах строку досудового розслідування.

Підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяти під варту негайно в приміщенні апеляційного суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з 09.00 год. 09 липня 2025 року до 09.00 год. 29 серпня 2025 року.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4