Провадження № 1-кс/756/2099/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

його представника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2025 року за № 0001969,

В С Т А Н О В И В :

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому прокурор просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно, вилучене в ході огляду 03 серпня 2025 року за адресою: м. Київ, просп. С. Бандери, 30, гаражний кооператив «Мостовик», а саме:

- автомобіль марки «Audi» моделі «A7», р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2025 року за № 0001969, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

03 серпня 2025 року було проведено огляду за адресою: м. Київ, просп. С. Бандери, 30, гаражний кооператив «Мостовик». В ході огляду було вилучено наведене у клопотанні майно.

Прокурор просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів.

Представника власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання в частині заборони відчуження майна, втім, підстави для обмеження власника у праві користування відсутні, адже він є потерпілим у кримінальному провадженні та сам зацікавлений у збереженні речового доказу та наданні його органу досудового розслідування для проведення слідчих дій.

Власник майна ОСОБА_4 підтримав позицію свого представника.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурор зазначив, що 01.08.2025, близько 10:00, за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 3-А, ОСОБА_6 , за попередньою змовою зі ОСОБА_7 , незаконно заволоділи належним ОСОБА_4 транспортним засобом - автомобілем марки «Audi» моделі «A7», р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , вартість якого у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими прокурором матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, свідків тощо.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

03 серпня 2025 року було проведено огляд за адресою: м. Київ, просп. С. Бандери, 30, гаражний кооператив «Мостовик», в ході якого було вилучене зазначене майно, а саме:

- автомобіль марки «Audi» моделі «A7», р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Прокурор просив накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановою від 03 серпня 2025 року зазначені у клопотанні речі було визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Повідомлені прокурором обставини свідчать, що зазначене майно, вилучене в ході огляду, може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування такого ризику є цілком обґрунтованими. Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Разом з тим, ступінь втручання у права особи, пов`язана із застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження, має бути співмірною меті, з якою ці заходи застосовуються. Як встановлено слідчим суддею, сторона обвинувачення мала достатньо часу для проведення з речовим доказом невідкладних слідчих дій, зокрема огляду з участю криміналіста, а проведення автотоварознавчої експертизи з метою визначення вартості автомобіля може бути забезпечене і без обмеження власника у користуванні автомобілем.

Таким чином, наявні підстави для накладення арешту із застосуванням найменш обтяжливого для власника способу - шляхом заборони розпорядження та відчуження.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя зауважує, що необхідність накладення арешту прокурор обґрунтував необхідністю проведення слідчих дій та експертиз. Отже, після спливу розумного строку, необхідного для їх проведення, власник майна може ініціювати питання про скасування арешту, враховуючи відсутність подальшої потреби у застосування цього заходу забезпечення.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання - задовольнити частково.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони розпорядження та відчуження на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме:

- автомобіль марки «Audi» моделі «A7», р.н. НОМЕР_1 , сірого кольору, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

3. В решті клопотання - відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1