Справа № 496/3987/25
Провадження № 1-кс/496/1211/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

за матеріалами кримінального провадження за №0000505 від 17.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 60 діб, посилаючись на те, що ОСОБА_5 , переслідуючи злочинну мету незаконного збагачення за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, у невстановлений слідством час та місці, невстановленим способом, умисно, із корисливих мотивів, незаконно придбав з метою подальшого збуту наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс у невстановленій кількості. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 придбати в нього наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс, по ціні 200 гривень за 1 г. У подальшому, 08 липня 2025 року, ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_7 , який діяв на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, про зустріч біля місця проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Надалі, 08 липня 2025 року, близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_7 в заздалегідь обумовленому місці, біля будинку №112-А по вул. Шевченка в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області, де ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 , грошові кошти в сумі 400 гривень, в якості плати за наркотичний засіб. ОСОБА_5 , отримавши грошові кошти, повідомив ОСОБА_7 , що для передачі останньому наркотичного засобу, йому необхідно проїхати з ним до вул. Івана Липи в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області. В подальшому, 08 липня 2025, близько 17 години 32 хвилин, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , на громадському транспорті, прибули на зупинку громадського транспорту, що розташована на розі вулиці Івана Липи та 2-го провулку Івана Липи в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області. Надалі, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_7 чекати, а сам пішов в напрямку 2-го провулку Івана Липи в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області. Так, 08 липня 2025, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , зберігаючи наркотичний засіб при собі, повернувся до ОСОБА_7 , який чекав на зупинці громадського транспорту, що розташована на розі вулиці Івана Липи та 2-го провулку Івана Липи в с. Великий Дальник, Одеського району, Одеської області, де, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, передав, тобто, незаконно збув ОСОБА_7 паперовий згорток з речовиною рослинного походження темно зеленого кольору, яка, відповідно до результатів тесту IDT 3000 LOT3033122А на речовини щодо виявлення канабісу, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс. В подальшому, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції придбаний у ОСОБА_5 наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

08.07.2025 о 21 годині 25 хвилин ОСОБА_5 затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

09.07.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також вважав за доцільне визначити розмір застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання. При цьому просила застосувати відносно ОСОБА_5 цілодобовий домашній арешт, оскільки у клопотанні слідчого не доведено належним чином, що ОСОБА_5 має намір переховуватися від органів досудового розслідування, суду, оскільки ОСОБА_5 має місце реєстрації та проживає за адресою вказаною у протоколі затримання від 08.07.2025 року, впливати на свідків чи вчиняти інші правопорушення, оскільки наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер. Слідчим не подані конкретні докази реального існування ризиків, наведені обставини щодо ризиків у клопотанні носять загальний характер та є припущенням з боку слідства, тому просила відмовити у задоволенні вказаного клопотання, при цьому посилалася на письмові заперечення проти клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку захисника та просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п. 2, п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, а саме: показаннями свідка ОСОБА_7 , в яких знайшли підтвердження обставини кримінального правопорушення, викладені у повідомлені про підозру; речовими доказами, вилученими в ході огляду: паперовий згорток з речовиною рослинного походження у подрібненому стані, яка, відповідно до результатів тесту IDT 3000 LOT3033122А на речовини щодо виявлення канабісу, містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс; речовими доказами, вилученими в ході особистого обшуку ОСОБА_5 : грошові кошти, отримані в якості плати за збут наркотичного засобу; результатами негласних слідчих (розшукових) дій, а саме контрою за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, аудіо-відеоконтролю особи; показаннями осіб, залучених в якості понятих до проведення слідчих дій; іншими доказами.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, а саме: запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На підставі ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 2 ст. 194 КПК України саме на прокурора покладено обов`язок доведення наявності ризику, суд же, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами і не може самостійно визначити і обґрунтовувати ризики, тим паче, що ч. 3 ст. 22 КПК України прямо заборонено покладати на один і той самий орган чи службову особу під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду.

Слідчий суддя погоджується з думкою прокурора про існування ризиків того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Так, при оцінці ризику переховування від правосуддя, поряд з іншими обставинами, може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання, як це відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 р.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, слідчий суддя також погоджується з доводами захисника обвинуваченого про те, що в клопотанні слідчий не обґрунтовує неможливості призначення більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема у клопотанні сторона обвинувачення в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована оскільки не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, з урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов до висновку, що одна лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для застосування дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_5 (раніше не судимий, має зареєстроване місце мешкання), слідчий суддя прийшов до переконання, що стороною обвинувачення, в цьому судовому засіданні, не доведено, що застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликано об`єктивною необхідністю і виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, а інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність підстав щодо застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той же час, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя виходить з наступного.

Захисник підозрюваного просить змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, а також за відсутності безумовних підстав для продовження виняткового запобіжного заходу, тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що слід застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , більш м`який запобіжний захід, а саме: цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 (за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги).

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України такі обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом, в тому числі за номером телефону підозрюваного;

-не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із с. Великий Дальник Одеський район Одеська область;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Встановити строк дії ухвали - 60 днів, тобто з 09.07.2025 року до 06.09.2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 22.07.2025 року.