КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3920/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання, що було вилучено під час проведення обшуку 11.12.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 :

- мобільний телефон марки «iPhone XS Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ;

- блокнот чорного кольору з особистими записами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та 3 купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796-1C на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024.

- грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра), з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати частково ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року в частині накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а саме - грошові кошти в розмірі 6 700 доларів США та 4 300 євро, постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, вилученого в ході обшуку від 11.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошових коштів в розмірі 6 700 доларів США та 4 300 євро, які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі представник посилається на те, що вилучені в ході обшуку 11.12.2024 року грошові кошти в розмірі 4 300 євро та 6 700 доларів США належать саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та є її особистими грошовими коштами, що підтверджується договором надання послуг від 03.07.2024 (договір комісії) між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_12 про сприяння у реалізації рухомого майна, а саме, автомобіля марки: Mitsubishi Pajero Sport, номер шасі: НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , належного ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_6 від 15.04.2017, а також договором купівлі-продажу транспортного засобу від 09.09.2024 № 8745/24/1/000213, згідно якого ОСОБА_6 реалізувала транспортний засіб марки: Mitsubishi Pajero Sport, номер шасі: НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_13 за 504 000 грн.

Тобто, в результаті вказаного вище правочину (купівлі-продажу) власного транспортного засобу марки: Mitsubishi Pajero Sport, номер шасі: НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 - ОСОБА_6 отримала 504 000 грн., що на момент правочину склало (згідно актуального курсу валют) 12 292, 68 доларів США.

Апелянт стверджує, що отримані грошові кошти в розмірі 504 000 грн. ОСОБА_6 в залежності від власних потреб витрачала, а решту конвертувала у долари США (6700 доларів США) та євро (4300 євро) і зберігала як власні грошові кошти у власному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 , звідки 11.12.2024 року вони були вилучені стороною обвинувачення в ході проведення обшуку.

Вказані грошові кошти (залишок від 504 000 грн. в різних валютах (6700 доларів США та 4300 євро)), які 11.12.2024 року були вилучені в ході обшуку, належать цивільній дружині ОСОБА_9 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ніякого відношення до кримінального провадження № 0000024 не мають.

Наразі, ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу в справі.

Протягом досудового слідства не встановлено, що джерело походження вилучених грошових коштів є предметом злочину чи вони отриманні незаконним шляхом.

Отже, на переконання адвоката, відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на майно ОСОБА_6 у вигляді грошових коштів у сумі: 6700 доларів США та 4300 євро.

Таким чином, ухвала слідчого судді, в частині накладення арешту на грошові кошти в обсязі 6 700 доларів США та 4 300 євро, постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, отже, підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції з постановленням нової ухвали, якою слід частково відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження представник посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена за результатами судового розгляду, у якому власник майна чи його представник участі не приймали.

При цьому копію ухвали слідчого судді скаржником отримано 05.05.2025 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення та за відсутності ОСОБА_6 і її представника.

Відомостей про отримання ОСОБА_6 копії оскаржуваної ухвали матеріали провадження не містять. При цьому, апелянт вказує, що ухвалу слідчого судді від 03.01.2025 року отримано 05.05.2025 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника власника майна про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 рокуоскаржена лише в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та 3 купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796-1C на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024 та на грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно, крім зазначеного у вищевказаних пунктах оскаржуваної ухвали, а також в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора, колегією суддів не перевіряється.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, у провадженні СВ Солом`янського УП Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадженні № 0000024, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України.

11.12.2024 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.

З протоколу обшуку від 11 грудня 2024 року, який відбувався за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що у ході проведення обшуку виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «iPhone XS Max» з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ;

- паспорт громадянина України № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- посвідчення № НОМЕР_8 АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- блокнот чорного кольору з особистими записами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та 3 купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796-1C на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024.

- грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра).

Постановою старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_14 від 11 грудня 2024 року виявлене та вилучене майно у ході обшуку 11 грудня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 , було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

12.12.2024 року прокурор Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання, що було вилучено під час проведення обшуку 11.12.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «iPhone XS Max» з IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ;

- паспорт громадянина України № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- посвідчення № НОМЕР_8 АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- блокнот чорного кольору з особистими записами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та 3 купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796-1C на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024.

- грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра).

Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2024 року голова Первинної профспілкової організації Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) ОСОБА_15 , як голова профспілки та член комісії з пролонгування та укладання трудових контрактів, спільно із заступником начальника ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця» ОСОБА_16 , який має безпосередній вплив, як особа керівного складу та безпосередній вплив серед службових осіб ВП Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця» різного рівня, діючи з метою особистого збагачення, володіючи якостями лідерів та організаторськими здібностями, маючи досвід роботи, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення тяжких злочинів, розробили план вчинення кримінальних правопорушень, всупереч інтересам служби та суспільства, використовуючи надані повноваження за розподілом адміністративно-розпорядчих функцій, з метою систематичного отримання неправомірної вигоди у сфері надання AT «Укрзалізниця» послуг з обслуговування та перевезення пасажирів залізничним транспортом, який передбачав залучення як членів низки осіб, а саме інструкторів поїзних бригад, начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень та інших працівників, які між собою будуть взаємодіяти при вчиненні тяжких злочинів відповідно до їх рівня в обумовленій ієрархічній структурі.

Розуміючи, що розроблений ними план вони реалізувати самостійно не зможуть, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вирішили створити стійке ієрархічне об`єднання декількох осіб (п`ять і більше), члени або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізуються для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких злочинів учасниками цієї організації - злочинну організацію.

Згідно попередньо розробленого ОСОБА_15 та ОСОБА_16 плану вчинення кримінальних правопорушень, члени злочинної організації, залучені ними як виконавці, а саме інструктори поїзних бригад резерву провідників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», в умовах діючого воєнного стану та збільшенням попиту на популярні міжнародні напрямки, діючи за їх вказівками як організаторів злочинної організації, мали забезпечити умови та запровадити протиправну схему необлікованого продажу вільних або умовно- вільних пасажиромісць у вагонах поїздів з метою отримання неправомірної вигоди для себе, інших фізичних осіб, від послуг пасажирських перевезень, та запровадити механізм штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення № 67/68 «Київ-Варшава», № 19/20 «Київ-Хелм», №119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ-Дніпро», № 23/24 «Київ-Хелм», № 89/90 «Київ-Перемишль», № 351/352 «Київ- Кишинів», залучивши для цього підлеглих начальників пасажирських поїздів та інших осіб, які здійснюють на них рейси.

З метою виконання розробленого злочинного плану ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , здійснювався систематичний продаж вільних або умовно-вільних пасажиромісць у вагонах поїздів пасажирам, у тому числі у службових купе провідників та купе відпочинку провідників, які не реалізуються у системі вільного продажу квитків на поїзди, за сумами, що значно перевищують офіційну вартість проїзних документів, встановлену AT «Укрзалізниця».

Вказані грошові кошти, вимушено (за відсутності квитків у вільному продажу) сплачені пасажирами організаторам та членам злочинної організації, провідникам поїзних бригад міжнародного напрямку, в порушення Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196 «Про затвердження Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», поза касовим оформленням, в подальшому розподілялися між учасниками організованої організації.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, завдяки займаним службовим посадам, будучи особами із числа керівного складу та маючи безпосередній вплив серед службових осіб в AT «Укрзалізниця», своїм організаторським здібностям, соціальним зв`язкам, наявним майновим ресурсам ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не пізніше 01.01.2024 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, створили злочинну організацію з метою вчинення тяжких злочинів, до складу якої увійшли інструктори (поїзних бригад) резерву провідників Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», а саме: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , начальники пасажирських поїздів, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , а також інші особи, причетність яких до вчинення кримінальних правопорушень, на даний час встановлюється слідством.

Вказані особи зорганізувалися у внутрішньо та зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання, мали на меті спільне вчинення тяжких злочинів, діяли умисно й добровільно, усвідомлювали наслідки своїх спільних злочинних дій, були обізнаними зі злочинним планом, розробленим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , власними функціями з його реалізації у відповідних частинах, координували свої злочинні дії між собою, підкоряючись при цьому вказаним організаторам, виконуючи їх вказівки та отримуючи поради, вживали заходів зі збереження діяльності злочинної організації в таємниці.

Стійкість злочинної організації було забезпечено стабільністю складу її учасників, забезпеченням безпечності та постійності її функціонування, міцними внутрішніми зв`язками між учасниками організації, тривалістю діяльності злочинної організації, чітким визначенням функцій кожного з учасників злочинної організації, високим рівнем узгодженості дій учасників, постійною ефективною комунікацією, звітністю та контролем всередині організації, єдиним планом злочинної діяльності.

Створена ОСОБА_15 та ОСОБА_16 злочинна організація характеризується корисливою направленістю дій її членів, єдністю їх намірів, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, забезпечення умов та запровадження протиправної схеми необлікованого продажу вільних або умовно-вільних пасажиромісць, у тому числі службових купе та купе відпочинку провідників у вагонах поїздів, та запровадження механізму штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення, своєю стійкістю, чіткою розробкою плану вчинення злочинів, який доводився до кожного нового члена, детальною підготовкою до вчинення злочинів, а в кінцевому результаті раніше обумовленим розподілом неправомірної вигоди.

Крім того, для належного функціонування вказаної злочинної організації залучені інші особи, в тому числі із числа працівників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця», причетність яких на даний час встановлюється органом досудового розслідування, які здійснювали здебільшого пособницькі функції щодо «пошуку» пасажирів, надання порад для прикриття незаконної діяльності, приховування фактів порушення чинних Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, поза фінансовим оформленням.

Таким чином, злочинна організація, створена ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , якою вони керували, участь у якій прийняли інструктори (поїзних бригад) ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , начальники пасажирських поїздів міжнародних сполучень ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та інші особи, на даний час причетність яких встановлюється органом досудового розслідування, завдяки розробленим її учасниками заходами, убезпечувала себе від викриття і діяла із 01.01.2024 на території України та припинила своє функціонування у зв`язку з її знешкодженням правоохоронними органами.

Загалом, унаслідок дій злочинної організації у складі організаторів ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , виконавців: інструкторів (поїзних бригад) ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень: ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ненадходження коштів від продажу квитків AT «Укрзалізниця» на потяги № 67/68 «Київ-Варшава», № 19/20 «Київ-Хелм», № 119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ-Дніпро», № 23/24 «Київ-Хелм», № 89/90 «Київ-Перемишль», №351/352 «Київ-Кишинів» за період з 01.01.2024 по 30.06.2024, з урахуванням даних БД ГАРТ-1, даних AT «Укрзалізниця» щодо обсягів продажу та вартості квитків, а також інших матеріалів, незаконно перевезено 34 119 безквиткових пасажирів, та розрахунково підтверджується сума коштів, що не надійшла від продажу квитків AT «Укрзалізниця», в загальній сумі 73 832 691,70 гривень.

Так, встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення, серед інших, причетний начальник пасажирського потягу - виробничого підрозділу вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця» - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами досудового розслідування, 11.12.2024 року, членам злочинної організації у складі організаторів ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , виконавців: інструкторів (поїзних бригад) ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень: ОСОБА_9 , ОСОБА_34 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час досудового розслідування, 11.12.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва слідчим слідчого управління ГУНП у м. Києві проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «iPhone XS Мах» з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ;

- паспорт громадянина України № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- посвідчення № НОМЕР_8 AT «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- блокнот чорного кольору з особистими записами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та З купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796- 1С на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024.

- грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра).

Враховуючи, що вилучені речі та майно можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, постановою від 11.12.2024 року вилучені в ході вищезазначеного обшуку речі та майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

У клопотанні прокурор зазначив, що з урахуванням положень ст. 12 КК України злочин, який інкримінується підозрюваним, передбачений за ч. 3 ст. 255 КК України, є особливо тяжким злочином, санкцією якого передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, для досягнення дієвості даного кримінального провадження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що суд у випадку визнання підозрюваного винним у вчиненні злочину може призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до знищення, відчуження відповідного майна, уникнення конфіскації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені в ході обшуку речі та майно.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання, що було вилучено під час проведення обшуку 11.12.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 :

- мобільний телефон марки «iPhone XS Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 ;

- блокнот чорного кольору з особистими записами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та 3 купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796-1C на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024.

- грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра), з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 3 ст. 255 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_9 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 550 Євро (5 купюр номіналом по 50 євро та 3 купюри номіналом по 100 євро) та 200 доларів США (2 купюри номіналом по 100 доларів США), які були обгорнуті у посадочний документ № 3FFB4796-1C на ім`я ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) на поїзд сполученням «Варшава -Київ» на 03.12.2024 та грошові кошти у сумі 6 500 доларів США (купюрами номіналом по 100 доларів США), 3750 євро (купюрами номіналом по 100 євро у кількості 17 купюр та по 50 євро у кількості 41 купюра), з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, передбачених ч. 5 ст. 170 КПК України, для арешту вказаних грошових коштів з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені за місцем проживання ОСОБА_9 грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження апелянта про те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно належить цивільній дружині підозрюваного - ОСОБА_6 та не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може бути набуте кримінально протиправним шляхом, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_6 та отримані нею внаслідок укладення договору купівлі-продажу належного їй транспортного засобу, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4