Справа № 368/1023/25
провадження № 1-в/368/93/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий суддя - ОСОБА_1

При секретарі - ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:

Прокурор - ОСОБА_3

представник ВК - ОСОБА_4

Засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі (без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами) засудженого:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 19 січня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки (вирок набрав законної сили 16.08.2022 року);

- 16.08.2022 року Київським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу представника потерпілої задоволено частково, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року в частині вирішення цивільного позову змінено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої кошти в сумі 500000 (п`ятьсот тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в решті вирок, - залишено без зміни, -

- який з 14.09.2022 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.10.2022 року відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.07.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надішло подання в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі засудженого:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 19 січня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки (вирок набрав законної сили 16.08.2022 року);

- 16.08.2022 року Київським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу представника потерпілої задоволено частково, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року в частині вирішення цивільного позову змінено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої кошти в сумі 500000 (п`ятьсот тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в решті вирок, - залишено без зміни, -

- який з 14.09.2022 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.10.2022 року відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

У вищевказаному поданні:

- адміністрація Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

10.07.2025 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , та присвоєно справа № 368/1023/25, провадження № 1 в/368/93/25.

16.07.2025 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, згідно з якою:

1. Відкрити провадження у справі.

2. Судове засідання по справі № 368/1023/25, провадження № 1 в/368/93/25, за поданням в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі засудженого:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 19 січня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки (вирок набрав законної сили 16.08.2022 року);

- який з 14.09.2022 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.10.2022 року відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -

- призначити до слухання на 15 год. 00 хв. 23.07.2025 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

3. Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 23.07.2025 року о 15 годині 00 хвилин.

4. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручити спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.

Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.

Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.

5. З метою підготовки до слухання кримінального провадження по суті поданого подання зобов`язати Державну установу ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі, в строк до 15 год. 00 хв. 23.07.2025 року надати на адресу Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3, особову справу засудженого ОСОБА_5 , - для її огляду в судовому засіданні.

6. В судове засідання викликати учасників процесу:

- засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті установи виконання покарань);

- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті установи виконання покарань);

- прокурора Кагарлицького районного відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області, (в приміщенні Кагарлицького районного суду Київської області, адреса: 09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, будинок 3).

В судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2025 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в поданні, та в уточненому поданні.

Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, так як суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 , - не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, так як вважає, що на даному етапі відсутні в достатньому об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги.

Свою критичність суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.

Окрім того, суд зазначає, що представник установи виконання покарань в судовому засіданні виявив поверхневі знання щодо обставин справи, а саме, - щодо обставин відбування покарання засудженим ОСОБА_5 , так як обмежився лише загальними фразами, що також дає підставу для суду критично відноситися до позиції представника установи виконання покарань.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2022 року, засуджений ОСОБА_5 подання установи виконання покарань про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - підтримав, так як вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання. Категорично наполягає на тому, що його поведінка свідчить про ту обставину, що він заслуговує на умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

На запитання суду засуджений ОСОБА_5 дав наступні показання:

- Процесуальні витрати по кримінальному провадженні, які були визначені йому до сплати за вироком суду ним не сплачені, так як він не знає рахунків, на які слід сплатити кошти;

- Кошти у відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій стороні, які були йому визначені до сплати за вироком суду не сплачені, так як він не знає на які рахунки слід платити кошти;

- так, відповідає дійсності той факт, що коли слухалося кримінальне провадження в суді, - він притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, - за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

Суд критично відноситься до позиції засудженого, так як вважає, що засуджений на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.

Так, головним чинником, який послугував для суду для відмови в задоволенні подання установи виконання покарань, що, на думку суду, - в діях засудженого ОСОБА_5 відсутня така ознака, як щире каяття, яке, на думку суду, - повинно мати вираз, зокрема, - у вибаченні потерпілого, намагання ним відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, - у добровільному порядку, чого, на жаль, - в діях засудженого ОСОБА_5 немає зовсім, - так як судом в судовому засіданні достеменно встановлено, що засудженим ОСОБА_5 потерпілій стороні не сплачено жодної гривні, відповідно, - суд констатує, що засудженим не відшкодовано потерпілій зовсім моральної та матеріальної шкоди, заподіяної злочином, причому, - суд вважає, що об`єктивних (тобто, - непереборних обставин для засудженого, які б заважали йому відшкодувати хоча б частково шкоду потерпілій стороні немає).

Так, позиція засудженого ОСОБА_5 про те, що він не знав, куди сплачувати кошти, визначені йому до сплати за вироком суду (судові витрати, кошти на відкшодування моральної та матеріальної шкода, розмір якої було визначено судом апеляційної інстанції) на думку суду є нікчемною, адже суд звертає увагу на ту обставину, що засудженим було отримано копія рішення суду апеляційної інстанції у виді ухвали після його проголошення.

Суд вважає, що засудженому з матеріалів кримінального провадження відомо адресу проживання потерпілої сторони, а тому суд вважає, що в разі бажання у засудженого на відшкодування шкоди, заподіяної злочином, - засуджений міг її відшкодувати потерпілій стороні через пошту , - поштовим переводом, з повідомленням про вручення).

Суд наголошує на тій обставині, що на погашення коштів, які були визначені до сплати засудженому на підставі судового рішення (судові витрати, - витрати на залучення експертів, моральна та матеріальна шкода, яка підлягає до віджшкодування потерпілим) засудженим в добровільному порядку не було сплачено жодної гривні, причому, - суд зазначає, що розмір моральної шкоди, який був визначений за рішенням (ухвалою) суду апеляційної інстанції становить досить значну суму становить 500000 (п`ятьсот тисяч) грн.

Такий стан речей з відкшодування шкоди потерпілим та відшкодування судових витрат (витрат на залучення експерта), - на думку суду не свідчить про щире каяття засудженого, який байдуже відноситься до подальшої долі потерпілої сторони.

Окрім того, в судовому засіданні суд не почув щирих слів засудженого ОСОБА_5 про його каяття в скоєному, суд не почув слова жалю засудженого про скоєне ним кримінальне правопорушення, що, знову ж таки, на думку суду, - не може свідчити про каяття засудженого ОСОБА_5 в скоєному злочині, а, суд наголошує на цій обставини, - щире каяття засудженого у вчиненому злочині є однією із складових, яка дає підстави для застосування засудженого такої пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення.

Також суд обгрунтовує свою критичну позицію щодо позиції засудженого іншими обставинами справи та нормами права, які будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2025 року, прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , - не заперечувала щодо подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_5 , при цьому прокурор взагалі не обгрунтував свою позицію фактичним обставинами справи та нормами матеріального та процесуального права, обмежившись лише однією фразою, - «не заперечую проти задоволення подання установи».

Суд критично відноситься до позиції прокурора в судовому засіданні, з огляду на наступне:

- по перше, - як судом вже зазначалося вище, - позиція прокурора в судовому засіданні нічим не була обгрунтована, вона мала вираз лише у простому не запереченні проти подання (що видно з матеріалів справи, зокрема, - з протоколу судового засідання та аудіо - відеозапису судового засідання);

- по друге така позиція прокурора не грунтується на фактичних обставинах справи та нормах права, які регулюють застосування до засуджених пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання засуджених.

- двиним виглядає правова позиція сторони обвинувачення (прокурора) в рамках даного кримінального провадження, яка полягає в тому, що прокурор не заперечує проти задоволення подання установи виконання покарань про застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 81 КК України при тому, що в судовому засіданні встановлено, що засудженим:

- не відшкодовано зовсім судові витрати по кримінальному провадженні;

- не відшкодовано ні гривні розмір моральної та матеріальної шкоди, який був визначиний вироком суду;

- засуджений за час відбування покарання притягувався до відповідальності (у виді догани), - за вживання алкоголю.

Невідповідність прокурора фактичним обставинам справи та нормам права судом буде обгрунтовано нижче по тексту в даній ухвалі.

Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, які підтримали подання, установи виконання покарань, заслухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення подання установи виконання покарань, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 , засуджений:

- 19 січня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки (вирок набрав законної сили 16.08.2022 року);

- 16.08.2022 року Київським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу представника потерпілої задоволено частково, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року в частині вирішення цивільного позову змінено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої кошти в сумі 500000 (п`ятьсот тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в решті вирок, - залишено без зміни, -

- який з 14.09.2022 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.10.2022 року відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «14» вересня 2022 року.

Кінець строку покарання: «14» вересня 2026 року.

1/2 строку покарання: «14» вересня 2024 року.

Станом на 23.07.2025 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 1 (один) рік 1 місяць 22 дні, або 1 (один) рік 53 дні.

Проте, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 загалом мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.

Так, дійсно, засуджений почав змінювати свою поведінку під час відбування покарання в кращу сторону, - в сторону правослухняності, проте, його поведінка має прояв у недопущенні порушень режиму тримання в установі виконання покарань, отримання десяти заохочень за добросовісне ставлення до праці, - проте, з огляду на загальну поведінку засудженого та норми КВК України, поведінку засудженого ОСОБА_5 суд не розцінює як підставу для застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - а як обов`язок засудженого, який покладений на нього положеннями КВК України, та галузевими нормами права, які регулюють порядок відбування покарання засудженими.

Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 направлена лише для створення передумов для настання пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_5 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що засуджений розкаявся у вчиненні суспільно тяжкого злочину, - позбавлення волі людини, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 має:

заохочення:

1. 05.01.2023 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення Подяка Нач. ВК

до праці з благосустрою ВК та поліпшення жит

лово комунальних умов перебування засуджених

в установі.

2. 05.04.2023 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці в їдальні установи.

3. 03.07.2023 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці в їдальні установи.

4. 04.10.2023 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці на контрагентському об`єкті ПрАТ

«Вентиляційні системи».

5. 04.01.2024 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці на контрагентському об`єкті ПрАТ

«Вентиляційні системи».

6. 03.04.2024 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці на контрагентському об`єкті ПрАТ

«Вентиляційні системи».

7. 03.07.2024 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці на контрагентському об`єкті ПрАТ

«Вентиляційні системи».

8. 01.01.2025 р. За сумлінну поведінку та добросовнісне до праці Дострокове Нач. ВК

до праці на роботі оператора котельні установи. зняття раніше

накладеного

стягнення від

16.09.2024 р.

9. 02.04.2025 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці на роботі оператора в котельні установи.

10. 03.04.25 р. За сумлінну поведінку та добросовісне відношення ОСОБА_8 . ВК

до праці на контрагентському об`єкті ПрАТ

«Вентиляційні системи».

Дисциплінарні стягнення:

1. 16.09.2024 р. За вживання спиртного під час перебування на ДІЗО - 5 діб Нач. ВК

роботі на контрагентському об`єкті «Вентиляційні

системи».

Відповідно, - з огляду на нижченаведені обставини справи та норми права, - суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 , з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, - не дає підстави для суду застосувати до такого засудженого пільгу, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України (умовно дострокового звільнення), - так як немає в достатньому обсязі оціночних підстав для застосування такої пільги.

Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.

Так, згідно ст. 81 КК України (станом на 23.07.2025 року, - станом на час винесення ухвали):

1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

4. У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72цього Кодексу.

Проте, до засудженого ОСОБА_5 при вирішенні питання про його умовно дострокового звільнення слід використовувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року, так як обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин до 17.03.2021 року, - до вступу в законну силу змін та доповнень до ст. 81 КК України, - з огляду на положення ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

З огляду на ту обставину, що редакція Закону, а саме, - положення ст. 81 КК України в редакції від 17.03.2021 року погіршує становище засудженого до засудженого ОСОБА_5 слід застосувати положення ст. 81 КК України, яка діяла до 17.03.2021 року (станом саме на час вчинення засудженим кримінального правопорушення), згідно якої:

1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як встановлено судом з з матеріалів кримінального провадження, з матеріалів особової справи засудженого, засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання своєю поведінкою не довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.

Отже, що стосується добросовісного відношення до праці, то, на думку суду, такі критерії позитивної поведінки засудженого, та які є однією із підстав для застосування положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, - наявні в поведінці засудженого ОСОБА_5 так як засуджений має 10 (десять) заохочень за добросовісне відношення до праці, проте, має негативну поведінку, яка має вираз в тому, що мав дисциплінарне стягнення за порушення умов відбування покарання, і хоча воно зняте в установленому Законом порядку, - проте, він отримав дане стягнення за вживання спиртнгих напоїв на роботі, а таке стягнення в ракурсі вимог КВК України, - відноситься до тяжких дисциплінарних проступків, а тому, - факт такого вчинення тяжкого дисциплінарного проступку, на думку суду, - повинен враховуватися при оцінці тієї обставини, чи заслуговує засуджений на пільгу, зокрема, - на підльгу, яка передбачена ст.ю 81 КК України, - умовно дострокового звільення.

3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.

Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.

Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.

Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:

а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;

Так, ОСОБА_5 засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.

Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв злочин з необережності.

Отже, зглядаючись на положення ч. 5 ст. 12, ст. 25 КК України ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин з необережності, станом на час слухання кримінального провадження відбув більше половини строку основного покарання у виді позбавлення волі (половину строку призначеного покарання засуджений ОСОБА_5 відбув ще 14 вересня 2024 року), що дає підстави для суду на час слухання даного кримінального провадження, а саме, - станом на 23.07.2025 року розглянути питання про застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України.

З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою обставин, відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний, (п.1 ч. 3 ст. 81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.

Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, - то такі є в наявності.

Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.

Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою за період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання, не виявив ознаки щирого каяття в скоєному злочині.

Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:

Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних:

- які характеризують засудженого;

- його поведінку;

- відношення до праці;

- відношення до вчиненого злочину та його наслідків;

- наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, що стосується даних, які характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , його поведінку, то суд констатує той факт, що, дійсно, - під час відбування покарання засуджений виявляв добросовісне ставлення до праці, в зв`язку з чим має 10 (десять) заохочень від керівництва установи виконання покарань.

Проте, суд в даному випадку застосовує також положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

На противагу отримання заохочень на контрагенському об`єкті за добросовісне відношення до праці, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_5 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим щодо поведінки саме в установі виконання покарань, в даному ж випадку взагалі відсутні критерії та відомості, з яких можна було б встановити поведінку засудженого в установі виконання покарань.

Що стосується відношення засудженого ОСОБА_5 до вчиненого злочину та його наслідків, то суд зазначає наступне:

- так, засуджений ОСОБА_5 під час слухання кримінального провадження в судах першої та апеляціних інстанцій визнавав свою вину лише частково, крім того, під час судового засідання при вирішенні питання про застосування пільги, засуджений ОСОБА_5 не зазначив, що він повнітю визнає вину, що, на думку суду, - свідчить про той факт, що засуджений ОСОБА_5 ще остаточно не став на шлях виправлення та перевиховання, та не готовий до самокерованої поведінки (в сенсі дотримання законності) в умовах без позбавлення волі.

Суд в даному випадку вважає, що розкаювання та щирого каяття засудженого ОСОБА_5 , - в даному випадку не має, адже, - засуджений ОСОБА_5 не відшкодував в добровільному порядку шкоду потерпілій стороні, навіть, - хоча б частково, при цьому засуджений виявляє нещирість та ознаки ухилення від сплати потерпілим коштів, - зазначаючи, що він не знає механізму сплати коштів потерпілим.

Відповідно, суд вважає, що для наявності поняття щирого каяття необхідно, щоб засуджений просив вибачення в потерпілої сторони, відшкодував шкоду, заподіяну злочином, (як матеріальну, так і моральну), - чого в даному випадку в діях засудженого ОСОБА_5 , - немає.

Так, дійсно, згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановленихї Законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотанням про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченого статтями 318 380 КПК України, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Отже, здійснивши системний аналіз положень ч.ч. 1, 3, 5 ст. 539 КПК України, суд зазначає, що учасниками процесу в категоріях справ, які стосуються умовно дострокового звільнення засудженого є представник установи виконання покарань, представник спостережної комісії, прокурор, засуджений, його законний представник чи захисник.

Відповідно, як вбачається з вищевказаних норм процесуального права, потерпілий у кримінальному провадженні, в рамках якого засуджена особа, - практично не наділений правосуб`єктністю, тобто, - його виклик не є обов`язковим, та, відповідно, - думка потерпілого при вирішення справ даної категорії не враховується.

Суд вважає, що дана позиція щодо правового статусу потерпілого в справах даної категорії (вирішення питання щодо умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання), згідно з якою потерпілий фактично позбавлений права приймати участь в судових засіданнях та висловлювати свою думку щодо умовно дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, - є прогалиною в кримінальному процесуальному законодавстві, адже суд вважає, що в справах даної категорії, особливо якщо внаслідок скоєного злочину настала смерть людини, - позиція потерпілої сторони повинна бути врахована при вирішенні питання по суті, адже безпідставне умовно дострокове звільнення засуджених від відбування покарання у виді позбавлення волі безумовно підриває авторитет правоохоронної системи в цілому, в тому числі судової гілки влади перед громадянами України.

Відповідно, суд вважає, що при вирішенні справ даної категорії суду необхідно звертати увагу на позицію потерпілої сторони, яка була нею висловлена в судовому засіданні, та яка міститься в мотивувальній частині вироків, якими засуджено осіб до позбавлення волі.

Так, як вбачається з мотивувальної частини вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року, - потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні наполягала на призначенні ОСОБА_5 найсуворішого покарання.

Враховуючи вищевказані обставини, що стосуються розкаювання засудженого ОСОБА_5 , його поведінки, суд непереборно переконаний, що поведінка засудженого (станом на час розгляду подання установи), - не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених, адже, зглядаючись на поведінку ОСОБА_10 , - для настання підстав для умовно дострокового звільнення не обов`язково відшкодовувати шкоду, заподіяну злочином, - що, на думку суду, - є неприпустимим, так як таке відшкодування повинно бути хоча б частковим, виходячи з об`єктивних можливостей засудженого, тобто, - судом повинно враховуватися, чи були наявні факти намагання відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку такої шкоди, причому, - відшкодування шкоди не перед настанням пільги, а, по можливості, - на протязі найкоротшого строку після вчинення злочину.

Що ж до наявності десяти заохочень у засудженого ОСОБА_5 за добросовісне відношення до праці, то суд вважає, що то така обставина сама по собі не може свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених, проте, на думку суду, - поведінка засудженого ОСОБА_5 не може слугувати, як позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

В даному ж випадку з вищевказаного переліку обставин, які є підставою для застосування положень ст. 81 КК України до засуджених, в діях засудженого ОСОБА_5 є в наявності лише отримання десяти заохочень за відношення до праці, проте, - на противагу засуджений ОСОБА_5 не має жодного заохочення за зразкову поведінку саме в установі виконання покарань, а не під час виконання роботи.

Що ж стосується участі у самодіяльних організаціях, безперечного виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисної ініціативи, соціальної активності, участі у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, - то таких даних у відношенні засудженого ОСОБА_5 , - в матеріалах справи немає.

Суд також зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.

Обставини справи свідчать лише про наявність позитивних чинників у виді лише добросовісного відношення до праці, інших же позитивних чинників, на які вказано судом вище, - в діях засудженого ОСОБА_5 , - немає, більше того, суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 в частині ніби то його щирого каяття є не щира, що не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, яка, зокрема, повинна мати прояв у добровільному відшкодування шкоди потерпілій стороні, чи хоча б її частини.

Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.

Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив, відношення до скоєного злочину, та його наслідків.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про щире розкаювання засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку в частині добросовісного відношення до праці, проте, суд ще раз наголошує на тій обставині, що суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 ще не готовий до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, обставин його вчинення, його наслідків, наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_5 до скоєного злочину, його наслідків:

- так, згідно резолютивної частини вироку суду ОСОБА_5 засуджено до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

З вищевказаного розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки у засудженого ОСОБА_5 станом на час слухання даного подання залишилося невідбутим основне покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 53 дні, а тому, на думку суду, - умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який не відшкодував в добровільному порядку шкоду, заподіяну злочином (в повному обсязі), не відкшодував державі судові витрати, не визнавав вину, - не буде неспіврозмірним тяжкості вчиненого злочину, буде неспіврозмірним невідбутій частині покарання та не відповідатиме особі засудженого, його поведінці під час відбування покарання;

- згідно резолютивної частини вищевказаного вироку потерпіла сторона (потерпіла) наголошувала на тій обставині, що з часу скоєння злочину, та по час винесення вироку ОСОБА_5 не відшкодовано шкоду, заподіяну злочином, - навіть частково.

Така позиція потерпілої сторони обумовлена повним невідшкодуванням ОСОБА_5 в добровільному порядку шкоди, заподіяної злочином.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, чолого в діях засудженого ОСОБА_5 , - не вбачається.

Відповідно, суд вважає, що:

- застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, (при залишку невідбутого покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 53 дні), - є неспіврозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання в частині щирого каяття;

- поведінка засудженого ОСОБА_5 частині щирого каяття та поведінки під час відбування покарання не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_5 отримував заохочення лише за добросовісне відношення до праці, проте, зовсім не має заохочень за належну поведінку в установі виконання покарань, відповідно, - не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- засуджений ОСОБА_5 вину свою не визнавав повністю, не висловив таке щире визнання і в даному судовому засіданні, не висловив щирого каяття.

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі.

При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»

Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 , - є необґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.

Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки ресоціалізації, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні, - повністю вину у скоєному злочині не визнав, щиро не розкаявся у скоєному злочині, а тому суд вважає, що умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 на даному етапі відбування покарання, - не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, обставинам його вчинення, наслідкам вчиненого злочину, так як суд вважає, що засуджений своєю поведінкою не довів, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, - що, на думку суду, - є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання установи виконання покарань.

Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання в.о. Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , про умовно дострокове звільнення від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі (без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами) засудженого:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , засудженого:

- 19 січня 2022 року Голосіївським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки (вирок набрав законної сили 16.08.2022 року);

- 16.08.2022 року Київським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу представника потерпілої задоволено частково, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року в частині вирішення цивільного позову змінено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої кошти в сумі 500000 (п`ятьсот тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в решиті вирок, - залишено без зміни, -

- який з 14.09.2022 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.10.2022 року відбуває призначене судом основне покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя: ОСОБА_1