Справа №295/1486/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого 25.08.1998 Чернігівським обласним судом за ст. ст. 69, 142 ч. 3, 17, 93 п.п. «а», «г», «з», «і», 93 п.п. «а», «і», ст. 42 КК України до смертної кари з конфіскацією всього майна,

постановою Чернігівського обласного суду від 31.06.2000 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, -

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

Засуджений згоден на розгляд справи за його відсутності.

Суд за погодженням з учасниками судоовго провадження проводить судовий розгляд за відсутності засудженого.

Захисник висловила думку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви засудженого, оскільки у порівнянні з 2007 роком відбулися позитивні зміни, внаслідок чого значно покращилася оцінка ступеню його виправлення, він має заохочення, працевлаштований, займається саморозвитком.

Представник установи зазначив, що засуджений робить незначні кроки на шляху доведення свого виправлення та на даний час за результатами висновку комісії свого виправлення не довів. Працевлаштований офіційно з 2024 року, до цього не працював, характеризується посередньо.

Прокурор висловив думку про відмову у задоволенні заяви засудженого, зважаючи на його характеристику протягом усього строку відбування покарання з урахуванням заохочень та стягнень.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи засудженого, додатково надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Чернігівського обласного суду від 25.08.1998 ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 69, 142 ч. 3, 17, 93 п.п. «а», «г», «з», «і», 93 п.п. «а», «і», ст. 42 КК України до смертної кари з конфіскацією всього майна.

Постановою Чернігівського обласного суду від 31.06.2000 покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.03.2018 зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_8 з 05.11.1997 по 31.07.2000 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дата настання передбаченого строку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким 09.02.2017. Станом на 07.02.2025 ОСОБА_9 відбув 29 років 11 місяців та 31 день призначеного покарання.

Відповідно до характеристики засудженого, останній із 27.12.2001 відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)». Допустив 1 порушення вимог режиму тримання, за що 1 раз притягався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи. Має 2 заохочення. Працевлаштований у майстерні установи. Зі слів засудженого, він бажає брати активну участь у реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи, має позитивні плани на життя на майбутнє. Бере участь в програмі диференційованого пливу «Знати свої права та обов`язки».

Як вбачається з характеристики засуджений вину у скоєному злочині не визнає, в повному обсязі наслідки вчиненого правопорушення не усвідомлює, відсутнє щире каяття. Вказане підтверджується також індивідуальним планом виправлення та ресоціалізації засудженого за період з 18.04.2025 до звільнення, де у графі 4 щодо вибачення членам сімей постраждалих від злочину засуджений вказав, що інкримінований йому злочин не вчиняв. Наявні в матеріалах особової справи характеристики за минулі роки переважно негативні, в яких зазначено, що належні висновки засуджений не робить, не виявляє бажання працювати та брати участь у роботах з благоустрою, негативно ставиться до суспільно-корисної праці.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання у ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)" допустив 1 порушення, за яке притягався до дисциплінарної відповідальності, має 2 заохочення (т. 1 а.с. 218, т. 2 а.с. 98).

За змістом ч. 12 ст. 154 КВК України адміністрація установи подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, основною метою якого є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується питання.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення ОСОБА_8 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та у підсумку оцінювання має загальний бал 60, тобто менше ніж 64.

Вказане свідчить про те, що з урахуванням аналізу критеріїв оцінки його виправлення, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально виховної роботи комісія дійшла висновку, що засуджений не став на шлях виправлення, а тому не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно з довідкою головного бухгалтера фінансового відділу установи ОСОБА_8 має заборгованість за виконавчими листами у сумі 119 500 грн, станом на 21.04.2025 борг становить 118 478 грн 97 коп.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Згідно з ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положеннями пунктів 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох обов`язкових складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості.

Відповідно до ст. 9 КВК України обов`язками засудженого є неухильне додержання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 6 цього Кодексу виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений свідомо став на шлях виправлення, критично оцінює свої протиправні дій, негативно ставиться до них, відшкодував заподіяну шкоду тощо.

Під час судового розгляду не встановлено факту критичної оцінки засудженим своїх протиправних дій, негативного ставлення до них, останній тривалий час не вживав заходів на відшкодування шкоди по виконавчих листах, характеризується позитивно небагато часу, а процес виправлення має бути стабільним і послідовним протягом усього перебування засудженого в установі, що свідчило б про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 не характеризується як особа, яка за весь період відбування покарання стала на шлях виправлення.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язком, а є правом та залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, і що засуджений дійсно став на шлях виправлення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого, яка є передчасною.

При цьому, суд роз`яснює засудженому, що відмова у задоволенні заяви не позбавляє права повторного звернення згідно з ч. 7 ст. 154 КВК не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення про таку відмову.

Керуючись ст. ст. 372, 376, 536, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Оголошення повного тексту ухвали о 09 год. 00 хв. 14.05.2025.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3