ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000309 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Троїцьке Луганської області, громадянку України, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років та з конфіскацією належного на праві власності майна;

- за ч. 1 ст. 111-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років та з конфіскацією належного на праві власності майна;

На підставі ч. ч. 1-3 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної та комунальної власності на строк 15 років, з конфіскацією всього належного їй на праві приватної власності майна.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного затримання.

Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.

Вироком вирішено долю речових доказів та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

Так, Верховною Радою УРСР 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація (далі - рф).

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

У відповідності до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та рф, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно - територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема і Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф 31.05.1997 уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом рф від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Згідно опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований рф 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської та інших областей відноситься до території України.

Незважаючи на вищевикладене, 21.02.2022 рф визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.

Надалі президент рф 24.02.2022 оголосив про рішення розпочати так звану спеціальну військову операцію в Україні.

Після цього, збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і збройних сил рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної Республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, організували проведення псевдореферендумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей до складу суб`єктів рф, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2012 № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

У відповідності до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», починаючи з 07.04.2014 вся територія Луганського району, у тому числі м. Луганськ, є тимчасово окупованою рф територією України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (далі за текстом Закон), тимчасово окупована рф територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація рф територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для рф жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Порядок створення органів місцевого самоврядування, обрання сільських, селищних, міських голів, встановлюється Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування України» та іншими Законами та ґрунтується на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Водночас, після окупації території м. Луганська та частини Луганської області представниками збройних формувань рф, фактично було узурповано всі владні повноваження на цій тимчасово окупованій території шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності територіальних громад, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення на захоплених територіях.

При цьому, для подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та реалізації узурпованих владних повноважень всупереч установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами порядку, цілеспрямовано було створено на цій території окупаційну адміністрацію рф, структура якої визначалась Законом так званої «луганської народної республіки» від 25.06.2014 за № 14-І «Про систему виконавчих органів державної влади луганської народної республіки», котрий визначав систему, правові основи організації та діяльності таких утворень.

З метою організації надання послуг вказаних вище незаконно створених «державних і муніципальних органів», 17.08.2022 було прийнято Закон так званої «луганської народної республіки» № 406-ІІІ «Про багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг», згідно з яким передбачалось утворення багатофункціонального центру - створеної урядом луганської народної республіки державної установи, уповноваженої на організацію надання державних і муніципальних послуг по принципу «єдиного вікна» на території луганської народної республіки.

Постановою уряду так званої «луганської народної республіки» № 702/22 затверджено 20.09.2022 «Правила організації діяльності Багатофункціонального центру надання державних і муніципальних послуг».

Зазначений вище «Багатофункціональний центр надання державних та муніципальних послуг» в м. Луганську зареєстрований в єдиному державному реєстрі юридичних осіб рф 29.11.2022 та розпочав функціонування не пізніше 16.06.2023.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація рф, це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

У ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією ряду населених пунктів Луганської області, станом на 24.02.2022 громадянка України ОСОБА_8 постійно проживала на території м. Луганськ Луганського району Луганської області, та, відповідно, останній були достовірно відомі наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, оскільки ці події широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації, та набули розголосу у місцевого населення.

Будучи громадянкою України, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, ОСОБА_8 вирішила використати факт встановлення окупаційної влади на території Луганської міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Луганської області у своїх особистих інтересах та не пізніше 16.06.2023, більш точний час досудовим розслідуванням з об`єктивних причин не встановлений, добровільно обійняла посаду, мовою оригіналу, «заместителя директора - начальника управления правового обеспечения государственного бюджетного учереждения луганской народной республики «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг», тобто посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у суб`єкті адміністративних послуг, що входить до складу окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території України.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Кримінального кодексу України, службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво» організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт.

З метою демонстрації окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення окупованої частини території Луганської області, в тому числі Луганської міської територіальної громади, де зареєстрована юридична адреса та фактичне місцезнаходження згаданої окупаційної адміністрації, думки про невідворотність встановлення та утвердження російської окупації частини території України як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості щодо незворотного і стабільного існування на теренах Луганської області влади рф, ОСОБА_8 , будучи, мовою оригіналу, «заместителем директора - начальником управления правового обеспечения государственного бюджетного учереждения луганской народной республики «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг», забезпечувала з іншими особами з числа представників незаконних органів окупаційної влади держави-агресора, створених на окупованій території Луганської області, реалізацію незаконної державної політики держави-агресора, організовувала діяльність зі сприяння в наданні, за зверненнями заявників, державних послуг, тобто, реалізації функцій, що надаються незаконними виконавчими органами, що узурпували державну владу, а також функцій незаконних органів місцевого самоврядування так званої «луганської народної республіки».

Діючи у такий спосіб та добровільно зайнявши посаду у незаконному органі окупаційної адміністрації, створеному на тимчасово окупованій території та виконуючи, в період не пізніше з 16.06.2023 по даний час, функції, мовою оригіналу «заместителя директора - начальника управления правового обеспечения государственного бюджетного учереждения луганской народной республики «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг», на тимчасово окупованій території Луганської області, ОСОБА_8 здійснила колабораційну діяльність.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи громадянкою України, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів рф, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливих мотивів та хибного почуття кар`єризму, вирішила використати факт встановлення окупаційної влади на території Луганської міської територіальної громади та ряду інших населених пунктів Луганської області у своїх особистих інтересах та не пізніше 16.06.2023, більш точний час досудовим розслідуванням з об`єктивних причин не встановлений, добровільно обійняла посаду, мовою оригіналу, «заместителя директора - начальника управления правового обеспечения государственного бюджетного учереждения луганской народной республики «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг», тобто посади у суб`єкті адміністративних послуг, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, що входить до складу окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території України.

Основними функціями вказаної установи, згідно з Законом так званої «луганської народної республіки» № 406-ІІІ від 17.08.2022 «Про багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг», є: 1) прийом і заповнення запитів заявників про надання державних і муніципальних послуг при наявності угод про взаємодію; 2) представлення інтересів заявників при взаємодії з органами, які надають державні послуги, і органами, які надають муніципальні послуги, а також з організаціями, які беруть участь у наданні державних і муніципальних послуг; 3) представлення інтересів органів, які надають державні послуги, і органів, які надають муніципальні послуги, при взаємодії з заявниками; 4) інформування заявників про порядок надання державних і муніципальних послуг через багатофункціональний центр, про хід виконання запитів про надання державних і муніципальних послуг, а також по інших питаннях, пов`язаних з наданням державних і муніципальних послуг; 5) укладення угод про взаємодію; 6) видача заявникам документів, отриманих від органів, які надають державні, і органів, які надають муніципальні послуги, по результатах надання державних і муніципальних послуг; 9) підготовка пропозицій з удосконалення системи надання державних і муніципальних послуг за принципом «єдиного вікна» на території луганської народної республіки; 10) участь в підготовці переліків державних і муніципальних послуг, які надаються багатофункціональним центром; 11) моніторинг якості надання державних і муніципальних послуг за принципом «єдиного вікна» на території луганської народної республіки; 12) здійснення інших функцій у відповідності до діючого законодавства луганської народної республіки та угодами про взаємодію.

Надалі, керуючись нікчемними законом так званої «луганської народної республіки» № 406-ІІІ від 17.08.2022 «Про багатофункціональний центр надання державних і муніципальних послуг», згідно з яким передбачалось утворення Багатофункціонального центру - створеної урядом луганської народної республіки державної установи, уповноваженої на організацію надання державних і муніципальних послуг по принципу «єдиного вікна» на території луганської народної республіки, та постановою уряду так званої «луганської народної республіки» № 702/22 від 20.09.2022, котрою затверджено «Правила організації діяльності багатофункціонального центру надання державних і муніципальних послуг», ОСОБА_8 , займаючи посаду, мовою оригіналу, «заместителя директора - начальника управления правового обеспечения государственного бюджетного учереждения луганской народной республики «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізовувала зазначені вище рішення окупаційних органів влади, забезпечувала та організовувала роботу зазначеного підрозділу органу окупаційної адміністрації в сфері надання адміністративних послуг незаконних органів, які узурпували державну владу, і незаконних органів місцевого самоврядування, впроваджуючи у такий спосіб політику окупаційної влади держави-агресора, вчиняла умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки відповідних незаконних рішень та дій держави-агресора, а також окупаційної адміністрації держави-агресора.

Зокрема, з метою популяризації діяльності створеного рішенням окупаційної адміністрації держави-агресора незаконного суб`єкта надання адміністративних послуг - мовою оригіналу «Многофункционального центра предоставления государственных и муниципальных услуг», 25.01.2023, о 13 год. 22 хв., на веб-сайті «Луганский информационный центр» було розміщено публікацію під назвою «Открывшиеся в ЛНР отделения МФЦ оказывают услуги по предварительной записи», що містить інтерв`ю ОСОБА_8 як, дослівно, «заместитель директора - начальник управления правового обеспечения государственного учереждения ЛНР «МФЦ» Татьяна Ганчерова», і в якому остання демонструє підтримку рішень та дій країни-агресора з метою завдання шкоди Україні, яка виражаються в примусовому наданні громадянам України - мешканцям окупованих територій Луганської області громадянства рф і, відповідно, заміни паспортів громадян України на паспорти громадян рф, та з якого вбачається, що дана особа, як один з керівників незаконного суб`єкта надання адміністративних послуг, безпосередньо вчиняє дії, спрямовані на допомогу державі-агресору і її окупаційній адміністрації.

Таким чином, своїми умисними діями, спрямованими на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненими громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченої, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої складу інкримінованих кримінальних правопорушень. В обґрунтування апеляційних вимог посилається, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відомості зазначені в ньому, не підтверджуються дослідженими доказами, показання свідка не є беззаперечним доказом винним ОСОБА_8 . Також не встановлено чи діяла остання в стані крайньої необхідності, не з власної волі. Крім того, апелянт вказує на істотне порушення прав ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду, зокрема, остання була позбавлена можливості брати участь у слідчих діях, подавати свої доводи та докази, брати участь у судових засіданнях тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинувачену ОСОБА_8 належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ст. 323 КПК, зокрема шляхом публікацій повідомлень про виклик до суду в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Волинського апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та належним чином викладені та обґрунтовані висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111-2 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченої, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК.

Судовий розгляд у межах цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 (in absentia), яка показань суду не надавала, будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Разом з тим, свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_9 допитаного в судовому засіданні, який заявив, що він особисто знайомий із ОСОБА_8 , були раніше сусідами по квартирі. Під час моніторингу мережі «Інтернет» щодо подій, які відбуваються і м. Луганську на відеопублікаціях неодноразово бачив, як ОСОБА_8 надавала інтерв`ю різним російським каналам та представлялась «заместителем директора, начальником управления правового обеспечения ГУ ЛНР «МФЦ». Вважає, що вказану посаду зайняла добровільно.

Крім того, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли ґрунтовну оцінку в судовому рішенні, зокрема: протоколами огляду від 16.06.2023, додатки СД диски; протоколами огляду від: 09.10.2023, 19.10.2023, 30.10.2023, 27.10.2023, 21.06.2024, 27.06.2024; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_9 для впізнання за фотознімками від 11.07.2024; протоколом огляду від 11.07.2023; протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_10 для впізнання за фотознімками від 10.07.2024; протоколом огляду від 10.07.2023; протоколом огляду від 15.06.2024, додаток виписка і СД-диск; листом МЗС України від 29.05.2024 про те, що ОСОБА_8 з громадянства України не виходила та громадянство України не втрачала.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивні підстави не довіряти показанням вказаних вище свідків та відомостям, які містяться в письмових доказах, як у суду першої інстанції, так і в суду апеляційної інстанції відсутні.

На переконання колегії суддів, сукупність наведених вище доказів, безсумнівно доводять, що ОСОБА_8 будучи громадянином України, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та своїми умисними діями, спрямованими на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненими громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України підтверджується перевіреними судом доказами.

Твердження захисника щодо відсутності суб`єктивної сторони повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду доказами, які визнані відповідно до ст.ст. 85, 86 КПК України належними і допустимими.

Між тим, такі доводи захисту були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Разом з тим, характер, послідовність, тривалість дій ОСОБА_8 у часі безумовно вказують на її свідомий і добровільний характер. Обвинувачена як громадянка України, маючи вищу освіту та достатній життєвий досвід, не могла не розуміти незаконності вчинюваних нею дій, також відсутні відомості про вчинення заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України. Сукупність наведених обставин безумовно свідчить про свідомий вибір обвинуваченої і про абсолютну добровільність вчинених нею незаконних дій.

Слід акцентувати увагу на публікації, фоторепортажі де присутня остання або інформація про неї, розміщені в телеграм-каналах. Такі фоторепортажі супроводжуються підписом назви посади, яка відповідає вказаній у обвинуваченні, а також свідок підтверджував, що бачили публікації стосовно ОСОБА_8 , як особу, яка з власної згоди зайняла вище згадану посаду .

Таким чином, ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, виконала усі дії які вважала необхідними для доведення кримінальних правопорушень до кінця, і ці кримінальні правопорушення були закінченими з моменту зайняття обвинуваченою посади, факт якого доведено як змістом досліджених судом документів, так і тим, що остання фактично взялася за виконання трудових обов`язків у цьому органі з метою забезпечення його функціонування.

Будь-яких даних, які би свідчили про те, що обвинувачена ОСОБА_8 була вимушена зайняти посаду, мовою оригіналу - «заместителя директора - начальника управления правового обеспечения государственного бюджетного учереждения луганской народной республики «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг»,на тимчасово окупованій території Луганської області, чи діяла під психічним, фізичним примусом або внаслідок крайньої необхідності, у даній справі не встановлено і стороною захисту не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги про невмотивованість рішення суду першої інстанції в цій частині, необґрунтовані.

Також є такими, що не заслуговують на увагу, доводи захисника з приводу того, що стороною обвинувачення порушено принцип змагальності сторін та свободи, оскільки обвинувачена ОСОБА_8 була позбавлена можливості на власний захист, можливості надавати показання, подавати докази, враховуючи, що жодного доказу на підтвердження ознайомлення ОСОБА_8 із публікаціями про її виклики та наявність щодо неї кримінального провадження не надано.

Перевіряючи такі твердження сторони захисту колегія суддів виходить з того, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 було здійснено в порядку спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, тобто яке не передбачає участі обвинуваченого.

При цьому законодавець з метою дотримання права на захист осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження, у ст. 52 КПК закріпив вимогу про обов`язкову участь захисника у такій категорії справ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 було здійснено за участю захисника ОСОБА_7 . При цьому суд першої інстанції створив захиснику необхідні умови для реалізації його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник не зазначає про те, що під час даного провадження були порушені передбачені КПК процесуальні вимоги щодо досудового розслідування і судового розгляду даного кримінального провадження, тим самим захисник погоджується з тим, що всі формальні передбачені КПК України процесуальні вимоги щодо спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження відповідно органом досудового розслідування і судом були дотримані. Окрім того, не зазначає захисник і того, яким іншим чином, на його думку, мав діяти суд першої інстанції за умови здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченої, а лише формально вказує на наявність порушень.

Також колегія суддів зазначає, що положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування відсутні. Переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі не навела у зв`язку з чим її апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року стосовно останньої без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді