Справа 369/625/19 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/2272/2025 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорки ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0005999 від 14.10.2018 з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокиринці, Срібнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з навчанням та вихованням дітей або займатися діяльністю, пов`язаною з роботою з дітьми строком на 3 роки;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , на початку жовтня 2018 року, більш точного часу не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , з метою на вчинення розпусних дій щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи вік останньої, усвідомлюючи, що здійснює розпусні дії щодо малолітньої особи і бажає їх вчинення, тобто посягаючи на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток малолітньої дитини, оголив свої статеві органи та намагався схилити потерпілу ОСОБА_9 торкатися їх із метою задоволення своєї статевої пристрасті.

В апеляційній скарзі обвинуваченого вказано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Вважав, що докази, на які посилався суд щодо доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, не доводять його вину, а ряд доказів є недопустимими, оскільки отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, місцевим судом залишено поза увагою, що потерпіла ОСОБА_9 неодноразово змінювала показання та надавала неправдиві пояснення. Так, на думку обвинуваченого, надані пояснення потерпілої спрямовані на створення хибного уявлення про його винуватість. Крім того, слідством не встановлено дату, час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Апелянт, вказав на те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення та правова кваліфікація його дій, яке прокурорка вважала доведеним. Таким чином, розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого. Просив вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який подану ним апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи і просив цю скаргу задовольнити;

захисника, який апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав, підтвердив її доводи і просив цю скаргу задовольнити;

прокурорки, яка заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважала її доводи необґрунтованими, просила вирок залишити без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи стверджуються зібраними у справі доказами.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_9 , які були надані нею у ході судового розгляду вбачається, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 орендували житло у її бабусі. Того дня (точної дати потерпіла не пам`ятає) вона разом з подругами прийшла додому. В той час коли подруги потерпілої пішли в магазин, обвинувачений попросив зробити йому масаж. Зробивши масаж шиї і спини, ОСОБА_8 спустив штани і ОСОБА_9 зробила йому масаж сідниць. Коли в кімнату зайшли подруги потерпілої, обвинувачений укрився ковдрою. Ввечері коли подруги пішли, ОСОБА_8 знову попросив зробити йому масаж спини. Зробивши протягом хвилин десяти масаж сідниць обвинуваченому, останній перевернувся і попросив зробити йому масаж статевого органу. Потерпіла відмовилась, після чого ОСОБА_8 попросив тримати цю інформацію в таємниці.

Показання потерпілої були оцінені судом першої інстанції у поєднанні із висновком спеціаліста щодо роботи в Зеленій кімнаті з малолітньою дитиною ОСОБА_9 від 29.10.2018 року (з відеозаписом), згідно якого, відповідно до результатів дослідження дитина пережила сексуальне розбещення і потребує психотерапевтичної допомоги з боку фахівців-психологів та психотерапевтів.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №15 від 04.01.2019 року ОСОБА_9 за своїм психічним станом в період, який досліджується в кримінальному провадженні, могла правильно сприймати та запам`ятовувати зовнішню сторону обставин, які мають значення в кримінальному провадженні. ОСОБА_9 притаманна природна для її віку незрілість, підкорюваність авторитету дорослих, пасивне прийняття їх позиції, несамостійність поведінки, довірливість, нерішучість. ОСОБА_9 виявляє ознаки природної для її віку навіюваність з боку дорослих, підкорюваності їх авторитету. Разом з тим, при спілкуванні з близькими людьми та при встановленні довірливого контакту вона виявляє здатність до відстоювання своєї думки, заперечення запропонованій їй інформації, якщо вона не відповідає її переконанням, впевнено відстоює свою точку зору. Їй не притаманні індивідуально-психологічні особливості, які б суттєво впливали на об`єктивність її показань. ОСОБА_11 внаслідок малолітнього віку не могла розуміти характер та значення скоюваних з нею дій та чинити опір. ОСОБА_9 в даний час не виявляє будь-яких виражених емоційних змін, поведінкових порушень. Характер поведінки та емоційні прояви підекспертної, а саме: ніяковіння, відчуття стиду, небажання говорити про те, що сталося, свідчить, що дані дії сприймалися нею як, неприємні та образливі для неї. Емоційні переживання, які супроводжували дану неприємну для неї ситуацію прогностично можуть створити умови для будь-яких порушень в психосексуальному розвитку та створити перепони встановлення гармонії у шлюбі.

Із урахуванням висновку спеціаліста та висновку експерта суд першої інстанції визнав те, що потерпіла ОСОБА_9 дала суду правдиві показання, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому обгрунтовано визнав ці показання допустимим та належним доказом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Протоколом огляду місця події від 13.10.2018 року (з ілюстративною таблицею до нього) підтверджуються показання потерпілої в частині місця вчинення злочину.

У відповідності із висновком судово-психіатричного експерта №582 від 26.12.2018 року ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасово хворобливому розладі психічної діяльності. ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_8 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено. ОСОБА_8 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину стверджується іншими зібраними у справі доказами.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано показання обвинуваченого ОСОБА_8 були визнані неправдивими та такими, які направленими на ухилення від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Дослідивши зібрані справі докази та оцінивши їх з точки зору належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 156 КК України та призначив йому покарання відповідно до вимог закону. При призначенні покарання судом були враховані усі обставини із якими закон пов`язує призначення покарання. Дане покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів та сприяє досягненню визначеній у ст. 50 КК України меті покарання. Висновки суду в частині винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину та призначеного покарання є належним чином мотивованими.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би указували на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Колегія суддів повторно констатує те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину повністю доведена зібраними у справі належними та допустимими доказами. Щодо показань потерпілої, то цим показанням суд першої інстанції дав належну оцінку. Правдивість цих показань стверджується висновком спеціаліста та висновком експерта. Колегія суддів звертає увагу і на те, що показання потерпілої частково стверджуються і показаннями самого обвинуваченого. Наведене дає підстави стверджувати про те, що показання потерпілої обґрунтовано визнані судом першої інстанції доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Щодо висунутого обвинувачення, то воно сформульоване стороною обвинувачення із належною повнотою, що указує на необґрунтованість відповідних доводів апеляційної скарги.

Підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2024 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовляє.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

СУДДІ

_____________________ ОСОБА_2 _____________________ ОСОБА_3 _____________________ ОСОБА_4