ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9189/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/126/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

власника майна, щодо якого

прийнято процесуальне рішення ОСОБА_7

представника власника майна, щодо

якого прийнято процесуальне рішення адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000034 від 07 травня 2025 року, за апеляційною скаргою представника власника майна, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року про арешт майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт, шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження на майно вилучене 30.04.2025 в ході обшуку проведеного в автомобілі марки «Audi» моделі «А4», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

-мобільний телефон Iphone 16 Pro Max, IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сім-картка із абонентським номером НОМЕР_3 , який поміщено в спец упакування №ICRO014099, який належить ОСОБА_7 ;

-мобільний телефон Iphone 7, IMEI: НОМЕР_4 в якому знаходилася сім-картка із абонентським номером НОМЕР_5 , який поміщено в спец упакування №ICRO014098, який належить ОСОБА_7 ;

-три стартові пакети «Водафон», які поміщено в спец упакування №WAR18867776, які належить ОСОБА_7 ;

-автомобіль марки «Audi» модель «А4» д.н.з. НОМЕР_6 , який поміщено на арешт майданчик, за адресою: с. Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області, який належить ОСОБА_7 .

Ухвалюючи рішення про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що вказане у клопотанні майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його приховування, знищення, відчуження та до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

В апеляційній скарзі представник власника майна, щодо якого прийнято процесуальне рішення, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , вважає, що оскаржувана ним ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що слідчий суддя не виконав вимог КПК щодо забезпечення прав учасників процесу - у даному випадку по своєчасному отриманню та оскарженню ухвали про арешт майна, чим порушено його право на захист.

Крім цього, зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна подане в порушення вимог ч.5 ст.171 КПК України, оскільки таке повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення.

Звертає увагу, що вилучення майна відбулось 30.04.2025 під час проведення процесуальної дії - огляду місця події. Клопотання подано до суду 05.05.2025, що на думку апелянта, свідчить про порушення органом досудового розслідування норми КПК України щодо термінів подачі клопотання та накладення арешту на вилучене майно.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 не має жодного процесуального статусу в даному кримінальному провадженні, останній органом досудового розслідування не допитувався ні як свідок, ні як підозрюваний, підозра йому не вручалась.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року про арешт майна, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши суддю-доповідача; представник власника майна, щодо якого прийнято процесуальне рішення, адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просить її задовольнити; думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді місцевого суду законною та обґрунтованою і просить її залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів справи, у СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження № 0000034 від 11.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відповідно до якого ОСОБА_10 , за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, вимагає неправомірну вигоду у сумі 9 000 доларів США у ОСОБА_11 за організацію незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який для вчинення вищевказаного злочину використовував автомобіль марки «Audi» модель «А4» д.н.з. НОМЕР_6 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 30.04.2025, у період часу з 16 год. 41 год. по 19 год. 07 хв. 30.04.2025 було проведено огляд автомобіля марки «Audi» модель «А4» д.н.з. НОМЕР_6 , який знаходиться за адресою: вул. Яремчука, 37, м. Тернопіль, в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон Iphone 16 Pro Max, IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сім-картка із абонентським номером НОМЕР_3 , який поміщено в спец упакування №ICRO014099; мобільний телефон Iphone 7, IMEI: НОМЕР_4 в якому знаходилася сім-картка із абонентським номером НОМЕР_5 , який поміщено в спец упакування №ICRO014098; три стартові пакети «Водафон», які поміщено в спец упакування №WAR18867776; автомобіль марки «Audi» модель «А4» д.н.з. НОМЕР_6 , який поміщено на арешт майданчик, за адресою: с.Байківці, Тернопільського району, Тернопільської області. (а. п.21-23)

Постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 30.04.2025, вищевказане майно, вилучене 30.04.2025 в ході проведеного огляду, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.04.2025 та визначено місце зберігання речових доказів. (а. п.24-250)

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.05.2025 у справі № 607/9187/25, надано дозвіл на проведення обшуку в автомобілі марки «Audi» моделі «А4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , який було здійснено 30.04.2025 в період з 16 год. 41 хв. до 19 год. 07 хв. з метою відшукання та вилучення:

-мобільного телефону «Iphone 16 Pro Max», IMЕI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сім-картка із абонентським номером НОМЕР_3 , який поміщено в спец-упакування № lCR0014099, який належить ОСОБА_7 ;

-мобільного телефону «Iphone 7», IMEI: НОМЕР_4 , в якому знаходилася сім-картка із абонентським номером НОМЕР_5 , який поміщено в спец-упакування №?lCRO014098, який належить ОСОБА_13 ;

-трьох стартових пакетів «Водафон», які поміщено в спец-упакування №WAR1886776, які належать ОСОБА_13 ;

-автомобіля марки «Audi» моделі «А4», д.н.з. НОМЕР_6 , який поміщено на арешт майданчик за адресою: с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, який належить ОСОБА_7 (а. п.32-33)

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В силу вимог ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора, дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене 30 квітня 2025 року в ході проведення обшуку, яке на праві власності належить ОСОБА_7 .

Так, постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 від 30.04.2025, вищевказане майно вилучене 30.04.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.04.2025, та визначено місце зберігання речових доказів.

Клопотання про накладення арешту на майно прокурор мотивує тим, що в ході проведення огляду місця події вилучено вищевказане майно, яке містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, по них необхідно провести ряд слідчих дій та судових експертиз.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що доданими до клопотання документами прокурор довів, що вказані у клопотанні предмети, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його приховування, знищення, відчуження та до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження автомобіль марки «Audi» моделі «А4», державний номерний знак НОМЕР_6 є знаряддям вчинення злочину, а саме, ймовірно, використовувався для незаконного переправлення осіб через державний кордон України поза межами пункту пропуску.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що зазначені в клопотанні прокурора речі, відповідно до вимог ч.1 ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, про що зазначено у клопотанні прокурора.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Крім цього, згідно з ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, вирішуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України обґрунтував сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000034 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання і прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження повністю узгоджуються з положеннями ст.132 КПК України.

Не можна визнати підставою для скасування ухвали слідчого судді від 07.05.2025 і доводи апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора подано без дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Нормами ч. 5 ст. 171 КПК передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Тобто, зазначені норми кримінального процесуального закону регулюють питання накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході обшуку.

За приписами ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як слідує з матеріалів судового провадження, в ході огляду транспортного засобу марки «Audi» моделі «А4», державний номерний знак НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_7 , було виявлено і вилучено майно, дозвіл на вилучення якого надано слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду в ухвалі від 05.05.2025 справа № 607/9187/25. (а.п. 32)

Отже, вилучене в ході обшуку майно, дозвіл на відшукання та вилучення якого безпосередньо надано в ухвалі слідчого судді від 05.05.2025 про дозвіл на проведення обшуку, не наділяє його статусом тимчасово вилученого майна.

Тому посилання захисника на те, що клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку з метою забезпечення його збереження як речового доказу, може бути подано лише у строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, слід визнати помилковими.

Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.01.2020 у справі № 457/1485/13-к.

Окрім того, посилання сторони захисту на недотримання прокурором вимог передбаченого абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України строку на звернення із клопотанням про арешт майна не впливає на правильність висновків про наявність підстав для накладення арешту за викладених у клопотанні обставин та суть прийнятого рішення, та не можуть бути самостійною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Також не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді доводи апелянта про те, що слідчим суддею розглянуто клопотання без належного повідомлення, без участі власника майна та його представника, оскільки, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Те, що ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, на що звертає увагу апелянт, жодним чином не перешкоджає вирішенню питання щодо накладення арешту на належне йому майно, за умови відповідності такого майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами статті 219 КПК України, суд апеляційної інстанції роз`яснює, якщо в подальшому відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, власник майна або його представник може звернутись до слідчого судді, в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власників майна, колегією суддів не встановлено.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та користувача майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність того чи іншого майна до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апелянт не спростував висновки слідчого судді щодо підстав, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, що належить на праві власності ОСОБА_7 , а також не довів відсутність існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч.1 ст.170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики не можуть мати місце.

Мета застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження в даному випадку належним чином обґрунтована і втручання у право власності виправдане, враховуючи предмет розслідування з урахуванням специфіки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що слідчим суддею правильно, у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України вирішено клопотання прокурора про арешт майна, а тому підстав для скасування вищевказаної ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 07 травня 2025 року, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.05.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000034 від 11.04.2025 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді