н/п 1-кс/953/4283/25
"03" червня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
В обґрунтування клопотання вказує, що ОСОБА_3 , є добросовісним набувачем арештованого майна, а накладення арешту порушує мої права як власника. В цивільному законодавстві зміст права власності у суб`єктивному значенні складається з трьох правомочностей власника: 1) права володіння; 2) права користування; 3) права розпорядження. У літературі їх називають «тріадою права власності». При цьому, право розпорядження полягає в юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі, яка полягає в зміні її фізичної сутності, аж до повного знищення (наприклад, це може бути споживання речі самим власником) Окрім того, вилучені та заарештовані тютюнові вироби, це товари, які швидко псуються та мають обмежений строк зберігання, як правило, термін придатності на сигарети, відраховуються терміном в 1 рік з дати їх виготовлення, це зазвичай саме той проміжок часу, коли сигарети зберігають свої найкращі якості. Взагалі тютюнові вироби, мають властивості псуватися та повинні зберігатися не в кімнаті зберігання ГУНП у Харківській області, а в спеціально обладнаних приміщеннях які повинні мати спеціальні умови для їхнього зберігання, в яких підтримується оптимальна вологість і температура, наявність гігрометра у приміщенні - важливий момент. Згідно з вищенаведених судових рішень визначено, що вони були вилучені у різних людей, які власниками його не були, та взагалі не мають до нього ніякого відношення, мене на час вилучення товару ніхто не викликав, я до часу виклику до слідчого відділу взагалі, не був обізнаний про проведення будь яких дій стосовно мого майна. Окрім того жодним фактом не підтверджено, що вони якимсь чином реалізовувалися. З часу вилучення майна, пройшло вже достатньо часу, слідчі дії за цим провадженням тривають, цей час грає не на мою користь, бо призводить до псування майна, адже тютюнові вироби повинні зберігатися з додержанням відповідних норм та правил, про які я вказував раніше, а саме у належному, спеціально облаштованому приміщенні, тому прошу слідчого суддю моє клопотання задовольнити та передати тютюнові вироби на відповідальне зберігання, як законному володільцю.
Заявник, його представник в поданій на адресу суду заяві клопотання про скасування арешту майна підтримав та просив задовольнити, з підстав, вказаних у клопотанні, розглянути дане клопотання без його присутності.
Слідчий та прокурор про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені судом своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилися, від прокурора на адресу суду надійшли письмові заперечення проти даного клопотання.
Прокурор, заперечуючи проти клопотання, просив розглядати у його відсутність та вказує, що арештоване майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом та визнане слідчим як речові докази, зняття арешту може призвести до наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому скасування арешту є передчасним. Враховуючи те, що стосовно вилученого майна проводяться процесуальні дії, вважає, що на даному етапі факт утримання її майна виправдовує потреби досудового розслідування, таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. Крім того, прокурор зазначив, що вказане майно є таким, що вилучене з обігу, а також заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказане майно йому належить на праві власності.
Відповідно до вимог ст. 174 КПК України неявка слідчого та прокурора не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши всі надані доводи учасниками в обґрунтування заявленого клопотання, вислухавши заявника в судовому засіданні, слідчий суддя приходить до наступного.
Заявник посилається на ті обставини, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м.Харкова від 21.09.2023 року було накладено арешт на тютюнові вироби в пачках, які не марковані марками акцизного податку, в асортименті, переліченому заявником.
Перевіривши надані заявником докази, слідча суддя погоджується з посиланням прокурора на ті обставини, що заявником дійсно не надано доказів, на підтвердження того, що саме він є власником вказаного майна, враховуючи ті обставини, що в ухвалах слідчої судді власниками вилученого майна зазначено інших осіб, ніж ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З аналізу ст. 171-174 КПК України вбачається, що у клопотанні про скасування арешту в обов`язковому порядку має бути зазначено наступне: хто звертається із клопотанням про скасування арешту майна /власник майна тощо/; перелік і вид майна, арешт, який має бути скасовано; яким процесуальним документом та коли був накладений арешт; мотивація чому слід скасувати арешт. Також, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Звертаючись до суду з клопотанням про скасування арешту, заявник посилається на те, що необхідність у подальшому арешті майна відпала, а тривалість арешту порушує права власника.
Досліджуючи обґрунтування заявника, слідчий суддя зазначає, що доводи про те, що доцільність арешту відпала є недоведеними та непідтвердженими належними доказами.
Згідно наданих до слідчого судді даних, вилучене майно є речовим доказом, арешт накладений в порядку п.1 ч.2 ст. 170 КПК України з метою збереження речового доказу.
Таким чином, встановлено, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, має доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі.
Доводи заявника щодо відсутності потреби арешту не є належним чином підтвердженим, оскільки за доводами прокурора є необхідність даного арешту у зв`язку із дослідженням майна, і доказів на спростування заявником не надано.
Таким чином, станом на теперішній час заявником не доведено, що в подальшому арешті майна відпала потреба, або що арешт накладено не обґрунтовано, і лише єдине посилання на правомірність набуття права власності не може бути підставою для скасування арешту.
Слідчий суддя роз`яснює заявникові, що в подальшому, під час досудового розслідування або судового слідства, він не позбавлений можливості звернутись повторно до слідчого судді чи суду для зміни місця зберігання майна або скасування арешту, за наявності для цього належних підстав, за наявності обґрунтованих доказів на підтвердження необхідності його зміни, або скасування.
З урахуванням викладеного вище, зважаючи на те, що на теперішній час досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України триває, не проведені всі слідчі дії, необхідні для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає, що арешт не втратив своєї актуальності, а тому клопотання є передчасним та задоволенню на теперішній час не підлягає, що не позбавляє заявника у разі наявності обґрунтованих підстав звертатись до слідчого судді чи суду повторно з даним клопотанням.
Керуючись ст.ст.55, 107, 220, 303-307, 372, 376 ч.2 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя -