справа № 462/3093/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 0000067 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ ЗСУ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19.01.2024 року справа (№450/9810/24), яка набрала законної сили 30.01.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.02.2024 року справа (№450/328/24), яка набрала законної сили 01.03.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18.03.2024 року справа (№462/1089/24), яка набрала законної сили 29.03.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4, ч.5 ст.126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років; постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.03.2024 року справа (№462/586/24), яка набрала законної сили 01.04.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4, ч.5 ст. 126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років; постановою Залізничного районного суду м. Львова від 13.05.2024 року справа (№462/2658/24), яка набрала законної сили 24.05.2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4, ч.5 ст.126 КУпАП, якою на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили та будучи ознайомленим з ними, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищенаведеним рішень суду діючи з прямим умислом 14.08.2024 року близько 01:05 год. керував автомобілем маски «BMW 320 D» із державним номерним знаком НОМЕР_2 рухаючись у м. Львові на вул. Симона Петлюри, 2 а, в результаті чого порушив комендантську годину керуючи транспортним засобом без реєстраційного документа, тобто порушив правила дорожнього руху та був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Львівській області, за що відповідно на ОСОБА_4 було винесено постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КУпАП, ч. 3 ст. 130 КУпАП та ч.5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 згідно ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань, така відмова прийнята судом, проте на запитання головуючого вказав, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального павопорушення, передбаченому ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України визнав повністю, не заперечує фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 382 КК України, так як обвинувачений умисно не виконав постанови суду, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Вирішуючи питання про обрання покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття.

Також, суд враховує, що кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Також при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є військовослужбовцем, за місцем проходження військової служби характеризується як такий, що відповідає займаній посаді, але потребує постійного контролю, має на утриманні малолітню доньку 2024 року народження», перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» під профілактичним спостереженням з 12.2023 року, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, суд приходить до переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання у виді штрафу, як і просила прокурор у виступі в судових дебатах, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 50, 65-67, 382 КК України, ст. 100, 368, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 /сімнадцять тисяч/ гривень.

Речові докази: компакт-диски, на яких містяться відеозаписи від 11.09.2024 р. та від 14.08.2024 р. - залишити при матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1