17.06.2025 Справа № 756/8464/25
Справа № 756/8464/25
№ 1-кс/756/1596//25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2025 року за № 0000392,

УСТАНОВИЛА:

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просив накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна, а саме на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування; паркомісце за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування; автомобіль марки «NISSAN» моделі «NOTE», 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з.: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2025 року за № 0000392, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Прокурор просив накласти арешт на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання з наведених у ньому мотивів.

Оскільки вирішується питання про арешт майна, яке не є тимчасово вилученим, клопотання розглянуте без виклику його власника відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, що є необхідним для забезпечення арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідча суддя дійшла висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий зазначив, що відповідно до Рішення №3 єдиного учасника ТОВ «Центр сучасних технологій «АТЛАНТ» (, адреса: м. Київ, вул. Іллєнка, 12) від 26.01.2024 призначено директором Товариства ОСОБА_5 з 29.01.2024 без укладення контракту.

28 лютого 2024 року ОСОБА_5 виявила бажання, щоб заробітна плата перераховувалась на належну їй банківську картку № НОМЕР_3 , банківський рахунок НОМЕР_4 , відкритий в АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Встановлено, що ОСОБА_5 обіймала посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій, що відповідно до примітки 1 статті 364 КК України є службовою особою.

Так, за січень 2024 року, маючи в силу своїх посадових обов`язків доступ до грошових коштів, нарахувала собі премію у сумі 5 663 гривень 48 копійок без відповідних рішень Загальних зборів ТОВ «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ «АТЛАНТ».

В подальшому, за лютий 2024 року нарахувала собі премію у сумі 43 420,00 гривень без відповідних рішень Загальних зборів ТОВ «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ «АТЛАНТ», чим завдала Товариству матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того за березень 2024 року нарахувала собі премію у сумі 43 412,00 гривень, за квітень 2024 року нарахувала собі премію у сумі 43 412,00 гривень, за травень 2024 року нарахувала собі премію у сумі 43 412,00 гривень, за червень 2024 року нарахувала собі премію у сумі 43 412,00 гривень, за липень 2024 року нарахувала собі премію у сумі 55 835,00 гривень, без відповідних рішень Загальних зборів ТОВ «ЦЕНТР СУЧАСНИХ ТЕХНОЛОГІЙ «АТЛАНТ».

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі Єдиного реєстру досудових розслідувань, підтверджені наданими слідчим матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, заявою про вчинення кримінального правопорушення від 09.12.2024; штатним розкладом; заявою ОСОБА_5 від 28.02.2024; статутом ТОВ «Центр сучасних технологій «АТЛАНТ» від 2024 року; роздруківкою з банківської картки; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_6 від 21.02.2025; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_7 від 21.02.2025; постановою про залучення представника потерпілого від 25.02.2025; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_8 від 25.02.2025; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_9 від 25.02.2025; розпорядженням № 2-К про прийняття на роботу від 29.01.2024; повідомленням про підозру від 06.06.2025.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідча суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

Слідчий просив накласти арешт на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; паркомісце 107 за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль марки «NISSAN» моделі «NOTE», 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з.: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 на праві власності, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За твердженням слідчого, до обставин, які розслідуються у зазначеному кримінальному провадженні, причетна ОСОБА_5 .

Як вже зазначила слідча суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи слідчого про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований слідчим спосіб арешту майна шляхом заборони відчуження, користування та розпорядженням майном релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчу суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчої судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідча суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Водночас слідча суддя зазначає, що такий спосіб втручання у право власності ОСОБА_5 , як накладання арешту на квартиру АДРЕСА_6 ), квартиру АДРЕСА_7 (адреса: м. Київ, вул. Вишняківська, буд. 13), квартиру АДРЕСА_8 (адреса: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 40-В), паркомісце 107 (адреса: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 40-В), автомобіль марки «NISSAN» моделі «NOTE», 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з.: НОМЕР_2 , не відповідає критерію розумності та співмірності, з огляду на таке. До матеріалів справи доданий цивільний позов на суму 339 851 (триста тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 11 (одинадцять) копійок, з метою забезпечення якого, зокрема, слідчий звернувся з клопотанням. Водночас, ціна позову у розмірі 339 851 (триста тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят одна) гривня 11 (одинадцять) копійок є неспівмірною з загальною вартістю майна на яке слідчий просить накласти арешт.

Отже, задля виконання завдань кримінального провадження та дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи, слідча суддя дійшла висновку про доцільність накладення арешту на паркомісце 107, за адресою: місто Київ, вулиця Ревуцького, будинок 40-В.

За таких обставин клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 175, 372 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

1. Клопотання - задовольнити частково.

2. Накласти арешт з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а саме на:

- паркомісце АДРЕСА_9 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 17 червня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1