Справа № 308/6051/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 та його адвоката - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/6051/25, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00057 від 26.03.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, Білозірського району, с. Знаменка та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, вважається не судимим,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 114-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 використовуючи мобільний телефон марки «Redmi 7A Gem Blue», SN: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з номером мобільного оператора НОМЕР_4 , здійснював повідомлення у групах на території Закарпатської області, більш точне місце розслідуванням не встановлено, починаючи з лютого до березня 2025 року, знаючи, що діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки по здійсненню мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс в суспільстві, у тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, а у соціальних мережах виник посилений попит на поширення інформації про діяльність ІНФОРМАЦІЯ_5, умисно, перешкоджав законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань під час здійснення ними призову на військову службу в особливий період.

Перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння (дій або бездіяльність), яке виражається у втручання в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення чи заборону проведення окремих дій чи маневрів ЗСУ та іншими військовими формуваннями, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законній діяльності ЗСУ та іншими військовими формуваннями або істотному зниженні її ефективності.

Умислом ОСОБА_4 прямо охоплювались дії, спрямовані на заподіяння шкоди діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та військових формувань ЗСУ. При цьому ОСОБА_4 усвідомлював об`єктивно існуючу небезпеку свого діяння.

ОСОБА_4 , з лютого 2025 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, є учасником загальнодоступних тематичних груп в інтернет-месенджері «Viber» під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_6» (що доступна за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та «ІНФОРМАЦІЯ_7» (що доступна за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Так, учасники вказаних інформаційних ресурсів здійснюють збір, консолідацію і трансляцію повідомлень з приводу актуальної ситуації на дорогах області, обміну інформації про розташування працівників поліції на території Закарпатської області, а з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України та початком мобілізаційних заходів - також повідомлень з відомостями про місця і час проведення відповідних заходів указаними військовими формуваннями громадянам України, які мають намір ухилитися від виконання своїх обов`язків з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України під час мобілізації в особливий період.

Зокрема, згідно політики використання, розміщеної на офіційному сайті «Viber» та яка є обов`язковою для всіх користувачів даного месенджеру, зазначається що контент, який поширюється у месенджері повинен відповідати політиці прийнятного використання месенджеру «Viber», та не повинен порушувати норми чинного законодавства або містити поради щодо того, як їх порушувати, а публікація контенту, який може поставити під загрозу національну безпеку чи перешкоджає правоохоронним органам - заборонена.

Згідно протоколу огляду інформаційного ресурсу «ІНФОРМАЦІЯ_6» встановлено, що ОСОБА_4 :

- 25 лютого 2025 року о 10 год. 35 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_6» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в селі Сойми Хустського району та в селищі Міжгір`я;

- 27 лютого 2025 року о 09 год. 40 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_6» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в селі Сойми, Хустського району;

- 05 березня 2025 року о 10 год. 55 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_6» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в районі села Нересниця, Хустського району;

- 07 березня 2025 року о 08 год. 47 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_6» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Ужгородського району, та в тому числі в районі село Барвінок, Ужгородського району.

Згідно протоколу огляду інформаційного ресурсу «ІНФОРМАЦІЯ_7» встановлено, що ОСОБА_4 :

- 25 лютого 2025 року о 10 год 42 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в районі села Сойми, Хустського району;

- 27 лютого 2025 року о 09 год 40 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в районі села Сойми, Хустського району;

- 01 березня 2025 року о 11 год. 09 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в районі села Горінчово, Хустського району;

- 01 березня 2025 року о 11 год. 33 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Хустського району, та в тому числі в районі села Іза, Хустського району;

- 05 березня 2025 року о 10 год. 57 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Ужгородського району, та в тому числі села Барвінок, Ужгородського району;

- 06 березня 2025 року о 10 год. 00 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Ужгородського району, та в тому числі села Барвінок, Ужгородського району;

- 07 березня 2025 року о 08 год. 47 хв. повідомляв у групу «ІНФОРМАЦІЯ_7» про місце вручення повісток військовослужбовцями районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на території Ужгородського району, та в тому числі села Барвінок, Ужгородського району.

Згідно листів ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 у вищевказані дати військовослужбовці відповідних ІНФОРМАЦІЯ_8, здійснювали заходи оповіщення та призову громадян на території Ужгородського та Хустського районів.

Інформація, поширена засобами ресурсу «Viber» під ніком «ОСОБА_6», громадянином ОСОБА_4 використовується особами, які ухиляються від виконання свого військового обов`язку та не прибули до ІНФОРМАЦІЯ_8, під час загальної мобілізації в особливий період, на території відповідних районів, як спосіб отримання інформації про пересування військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_8, з метою ухилення від виконання військового обов`язку та мобілізації, в порушення ст. 65 Конституції України, чим вчиняється перешкоджання законної діяльності Збройних Сил України.

Таким чином, зі змісту функціонального призначення інформаційної Viber-групи встановлено, що ОСОБА_4 чітко усвідомлював, що розміщуючи інформацію про місцезнаходження військовослужбовців територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та вручення повісток працівниками центрів комплектування та соціальної підтримки з метою уникнення громадянами України призову на військову службу, він перешкоджає законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань в особливий період та передбачав настання суспільно небезпечних наслідків.

ОСОБА_4 чітко усвідомлював характер повідомлень, котрі поширюються ним у інформаційних ресурсах «ІНФОРМАЦІЯ_6» та «ІНФОРМАЦІЯ_7» з приводу перешкоджання законній діяльності працівників центрів комплектування, а отже особисто брав участь у поширенні, консолідації та трансляції відповідної інформації.

Станом на 31.03.2025 року, у тематичній групі в інтернет-месенджері «Viber» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» нараховується більше 5 тисяч користувачів, а в групі «ІНФОРМАЦІЯ_7» нараховується більш, ніж 18 тисяч осіб. Користувачі вказаних груп систематично поширювали інформацію про час та місце вручення повісток співробітниками районних ІНФОРМАЦІЯ_5, що давало можливість особам призовного віку уникати отримання таких повісток у означених місцях, і як наслідок, створювало передумови для ухиляння від виконання ними військового обов`язку.

Цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема в публічних спільнотах додатків бля обміну повідомленнями, через Інтернет, про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями районних ІНФОРМАЦІЯ_5, перешкоджає їх законній діяльності, визначеній ст. ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки надає можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створює перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, розміщення у спільнотах «ІНФОРМАЦІЯ_7» та «ІНФОРМАЦІЯ_6» в інтернет-месенджері «Viber» під назвою повідомлень про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками відповідних районних ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4 втрутився в його законну діяльність та створив перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань, що призвело до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді нездійснення в повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Перешкоджання з боку ОСОБА_4 фактично представляє собою цілеспрямовану діяльність, яка полягає у незаконному втручанні, що створює перешкоди, перепони, для недопущення, припинення відповідної законної діяльності військових формувань, за відсутності ознак державної зради у вигляді підривної діяльності проти України.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, вказавши суду час, місце та спосіб вчиненого злочину. На даний час шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 - «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06.12.1998 (пункт 253), "Козинець проти України" від 06.12.2007 (пункт 54), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21.04.2011 (пункт 150), "Зякун проти України" від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши думку сторін судового провадження, суд приходить, поза розумним сумнівом, до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення і кваліфікує її дії за ч.1 ст.114-1 КК України, тобто у перешкоджанні законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань в особливий період.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, вважається не судимим.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину даючи визнавальні показання.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю.

Обставини, які б згідно ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_4 , відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд бере до увага наведені вище фактичні обставини справи та особу винного, який на думку суду усвідомив вчинений ним злочин, що істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого, а тому зважаючи на позицію прокурора висловлену в судових дебатах, приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, в межах санкції ч.1 ст. 114-1 КК України, із застосуванням вимог ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, при умові виконання покладених на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено. Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речовий доказ: вилучений у ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Redmi 7А Gem Blue», SN: НОМЕР_1 , ІМЕН: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , до якого вставлена сім-картка оператора мобільного зв`язку з номером телефону: НОМЕР_4 - звернути в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1