КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000476 за апеляційною скаргою з доповненнями до неї прокурора у провадженні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року, з підготовчого судового засідання, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000476 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, повернуто прокурору.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки, згідно обвинувального акта ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, при цьому не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, неможливість встановлення таких обставин, тоді як дана обставина підлягає обов`язковому доказуванню в силу положень ст. 91 КПК України.

Крім того, зі змісту матеріалів кримінального провадження, вбачається, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2020 вже повертався прокурору, зокрема, і з підстав відсутності у тексті обвинувального акта місця вчинення кримінального проступку, що виправлено не було.

_____________________________________________________

Справа №11-кп/824/3393/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач ОСОБА_1

Більше того, у судовому засіданні на запитання головуючого судді, прокурор не повідомила місце вчинення кримінального проступку, тобто фактично органом досудового розслідування конкретне місце, де було завершено вчинення більш тяжкого даного кримінального правопорушення, не встановлено.

Разом з тим, орган досудового розслідування при складанні обвинувального акту при викладі фактичних обставин та у формулюванні обвинувачення в разі неможливості встановити місце вчинення кримінального правопорушення, мав про це зазначити, чого не зробив.

Отже, такий виклад фактичних обставин в обвинувальному акті, без зазначення конкретного місця завершення кримінального проступку, не зазначення про неможливість встановлення місця вчинення, свідчить про недоліки, без усунення яких суд позбавлений можливості вирішити питання підготовчого провадження щодо підсудності даного кримінального провадження Шевченківському районному суду м. Києва, а порушення правил підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення, відповідно до ст. 412 КПК України.

І за наявності таких недоліків обвинувального акта суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї прокурор у провадженні, вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що твердження суду, що в порушення вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті неналежним чином викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування вважає встановленими, висловлено формально та не мотивовано, що саме має на увазі суд, без посилання на конкретні недоліки, що унеможливлює їх виправлення та врахування при повторному складенні обвинувального акту.

Крім того, зазначає, що, вказуючи на неналежний виклад фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, суд виходить за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання, оскільки вдається до оцінки обставин кримінального провадження по суті, передчасно вказуючи на наявність недоліків, які, на його думку, обвинувачення має виправити.

Проте, наявність або відсутність фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, може бути встановлена лише під час судового розгляду.

До того ж, у підготовчому судовому засіданні суд вирішує виключно питання, пов`язані з можливістю призначення обвинувального акту до розгляду та підготовки до судового розгляду, тому суд, здійснив дії, які він не мав права вчиняти, що прямо суперечить засаді законності кримінального провадження, передбаченій ч. 1 ст. 9 КПК України.

Вказує й на те, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у зв`язку з цим, оцінка судом фактичних обставин як «неналежним чином викладених» суперечить зазначеним вимогам закону.

Разом з цим, звертає увагу на те, що, відповідно до змісту викладених фактичних обставин у обвинувальному акті, вбачається, що органом досудового розслідування зазначено, що встановити місце і час вчинення та завершення ОСОБА_7 найтяжчого з інкримінованих кримінальних правопорушень, відповідно до пред`явленого обвинувачення, не виявилось за можливе.

Крім того, як вбачається, ОСОБА_7 при оформленні документів для призначення на посаду міліціонера взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київ-2» Головного управління МВС України в м. Києві, надавав підроблені ним заздалегідь документи про освіту до Головного управління МВС України в м. Києві, що знаходиться за адресою: вулиця Володимирська, 15, м. Київ, та відповідно до адміністративно-територіального поділу міста Києва являється територією Шевченківського району.

Отже, всі передбачені вищевказаним положенням закону вимоги при складанні обвинувального акта щодо ОСОБА_7 та його затвердженні прокурором дотримано у повному обсязі, що повністю спростовує твердження суду про невідповідність акта вимогам КПК України.

Також вказує й на те, що суд першої інстанції не уповноважений визначати підсудність кримінального провадження, оскільки, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд, встановивши непідсудність кримінального провадження, має право прийняти рішення про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.

Окрім цього, зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, із порушенням, зазначено кваліфікацію дій обвинуваченого за не існуючою нормою закону, а саме зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 28, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, із зазначенням даних статей Кримінального кодексу України обвинувальний акт і підлягав поверненню, в той час, як на розгляд до суду першої інстанції скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Таким чином, вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам, які висуваються до нього положеннями ст. 291 КПК України та будь-які інші обставини не перешкоджають подальшому судовому розгляду й ухваленню законного рішення у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Статтею 291 КПК України встановлено вимоги щодо змісту та форми обвинувального акта.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

При цьому, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явлення особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, зокрема, зазначено, що "…ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи. Відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

Аналіз вищенаведених норм закону дає підстави вважати, що основна мета складення та вручення обвинувального акта - це надання особі відомостей, які є достатніми для повного розуміння нею суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

За змістом вимог КПК України, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну його невідповідність вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33 - 1 цього Кодексу.

Таким чином, закон передбачає, що у разі, якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, про це має бути зазначено при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення.

Як убачається з обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 , останній обвинувачується у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України, тобто обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є однаковими за тяжкістю.

Разом з тим, в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення останнього за часом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та відсутні відомості про неможливість такі обставин встановити.

Твердження прокурора, що місцем вчинення кримінального правопорушення є вул. Володимирська, 15, м. Київ, де знаходиться Головне управління МВС України, в м. Києві, куди ОСОБА_7 подав документи при оформленні на роботу, є безпідставними, адже такі обставини в обвинувальному акті не зазначені, а натомість дослівно вказано, що: " ОСОБА_7 , відповідно до наказу ГУ МВС України в місті Києві №104 о/с від 16.02.2015 був призначений на посаду міліціонера взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Київ-2» Головного управління МВС України в м. Києві. Для призначення на вищезазначену посаду ОСОБА_7 при оформленні документів 18.12.2014 надав завідомо підроблений диплом базової вищої освіти за напрямом підготовки «Правознавство» кваліфікація бакалавра права серія НОМЕР_1, виданий 28 лютого 2008 року Національним авіаційним університетом та додаток до диплома про вищу освіту серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , тим самим використав завідомо підроблений документ. Відповідно до інформації, наданої Національним авіаційним університетом, в списках студентів, які навчалися у Національному авіаційному університеті, та відповіді державного підприємства "Інфоресурс", громадянин ОСОБА_7 не значиться."

Місцем вчинення кримінального правопорушення - є місце у просторі, де воно було розпочато, закінчено або де настав злочинний наслідок.

За викладених у обвинувальному акті обставин неможливо встановити місце, де були розпочаті інкриміновані ОСОБА_7 дії або де настав злочинний наслідок.

При цьому порушення правил підсудності, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що дають підстави для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, одне з питань, яке вирішується судом на стадії підготовчого судового засідання, є дотримання правил підсудності.

Ті обставини, що закон не уповноважив суддю на урегулювання цього питання самостійно, а шляхом звернення до відповідного суду, не звільняє суддю від обов`язку перевіряти правильність підсудності обвинувального акта, який надійшов до конкретного суду на розгляд.

Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення та про неможливість встановлення таких обставин, і такі недоліки обвинувального акта перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Крім того, слід зазначити, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року вже повертався прокурору, зокрема, через відсутність відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується тверджень прокурора, що судом першої інстанції неправильно зазначено кваліфікацію дій ОСОБА_7 , а саме ч. 5 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в той час, як йому пред`явлено обвинувачення за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, то в даному випадку - це не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки не спростовує висновку суду про невідповідність обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України.

Доводи прокурора, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про повернення обвинувального акта вийшов за межі своїх повноважень та вдався, до оцінки обставин, які підлягають дослідженню під час розгляду кримінального провадження по суті, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та спростовуються вищенаведеними обставинами.

За таких обставин, вважаючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року законною і обґрунтованою, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Таким чином, апеляційна скарга з доповненнями до неї прокурора у провадженні не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу з доповненнями до неї прокурора у провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000476 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, повернуто прокурору, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3