ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1554/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001709 від 14.08.2024 за частиною 3 статті 27 частиною 1 статті 14 пунктами 6, 11 частини 2 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави - до 08 серпня 2025 року. Не погоджуючись із ухвалою суду, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід із тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт. В обгрунтування апеляційних вимог, обвинувачена посилається на те, що припущення суду щодо наявності корисливого мотиву в діях обвинуваченої, є безпідставним. Ризики, на які посилається суд, необгрунтовані. Всі свідки у кримінальному провадженні вже допитані. Щодо висновку суду про вплив на потерпілого, обвинувачена зазначає, що вона звернулася до суду щодо захисту її близьких та майна від протиправних дій саме з боку потерпілого. Вважає, що суд не має доказів, які б підтверджували неналежну процесуальну поведінку обвинуваченої, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, який підтримали апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27 частиною 1 статті 14 пунктами 6, 11 частини 2 статті 115 КК України, а саме в організації готування умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з корисливих мотивів, на замовлення, що є особливо тяжким злочином. Крім того, як зазначено у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, остання є уродженкою рф, введення на території України воєнного стану також свідчить про наявність додаткових ризиків переховування обвинуваченої від суду.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення та обставини, що зазначені у клопотанні прокурора щодо того, що на даний час не всі ділянки державного кордону України перебувають під контролем української влади, у зв`язку із чим не виключена можливість переховування обвинуваченої, яка не є військовозобов`язаною, на території рф або на тимчасового окупованій території. Щодо наявності ризику впливу на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а враховуючи, що строк запобіжного заходу було продовжено у підготовчому судовому засіданні, обвинувачена має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні. Посилання обвинуваченої на те, що вона звернулася до суду щодо захисту її близьких та майна від протиправних дій саме з боку потерпілого, не виключає наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України.

З огляду на зміст пред`явленого обвинувачення у вчиненні організації готування вчинення особливо тяжкого злочину, колегією суддів не встановлено достатніх стримуючих факторів, які б гарантували належне виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, у випадку застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу. Посилання обвинуваченої на наявність сумнівів щодо обгрунтованості підозри, відсутності корисливого мотиву, є передчасними, оскільки переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, та не надає наперед оцінки зібраним доказам. У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: