ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 685/961/24

Провадження № 11-кп/820/395/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Теофіпольським районним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2024 року за № 0000107 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця по АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року за ст. 1261 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт;

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком один рік.

Частково приєднано до призначеного покарання невідбуте покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до ст. 71 КК України, у виді обмеження волі строком один рік чотирнадцять днів.

ОСОБА_6 відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю один рік, покладено на нього обов`язки, згідно з ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2025 року виправлено описку, допущено у вищевказаному вироку, а саме: в абзаці першому мотивувальної частини вироку цифри «113» замінено на «118».

За вироком суду, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений з вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року, згідно з яким його було засуджено до покарання у виді 150 годин громадських робіт за вчинення злочину, передбаченого ст. 1261 КК України, з порядком та умовами відбування даного покарання на території Теофіпольської селищної ради, відповідальністю за ухилення від відбування покарання, умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, внаслідок чого з призначених 150 годин громадських робіт не відпрацював 118 годин (з урахуванням виправлення).

Так, ОСОБА_6 , після отримання 14 травня 2024 року направлення від Хмельницького РС № 9 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області до Теофіпольської селищної ради для відбування призначеного судом покарання з 16 травня 2024 року, та, згідно розпорядження Теофіпольського селищного голови від 14 травня 2024 року № 19-р/а/д та графіка на травень 2024 року, повинен був в робочі дні з 09 год. до 13 год. виконувати роботи з благоустрою в с. Підліски за місцем свого проживання.

Однак, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи реальну можливість виконати вирок суду, не бажаючи його виконувати, порушуючи порядок і умови відбування покарання, без поважних причин не виконав покладені на нього обов`язки та допустив невихід на громадські роботи більше двох разів впродовж місяця, а саме: 20, 21, 22 та 27 травня 2024 року, тому 27 травня 2024 року уповноваженим працівником Хмельницького РС № 9 було винесено попередження ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Незважаючи на попередження, ОСОБА_6 продовжив ухилятися від виконання громадських робіт, допустивши невихід на громадські роботи 28, 29, 30 та 31 травня 2024 року. Також, згідно графіка громадських робіт на червень 2024 року для виконання робіт з 14:00 год. до 18:00 год. по облаштуванню території біля клубу в с. Підліски та кладовища в цьому ж селі, доведеного до його відома, допустив невихід на громадські роботи у визначені графіком дні 03, 04, 07, 10 та 11 червня 2024 року, у зв`язку з чим 13 червня 2024 року уповноваженим працівником Хмельницького РС № 9 було повторно винесено попередження ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Проігнорувавши повторне попередження, ОСОБА_6 не вийшов на виконання громадських робіт 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27 та 28 червня 2024 року без поважних причин.

В подальшому ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений із графіком виходу на роботу у липні 2024 року, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи реальну можливість їх виконувати без поважних причин у визначені графіком дні, на громадські роботи у липні 2024 року жодного разу не з`явився та на роботи не вийшов.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просив вирок у вказаній частині скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08.04.2024 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 14 днів обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок у вказаній частині вважає незаконним та необгрунтованим.

Поза увагою суду залишилось те, що вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08.04.2024 р. ОСОБА_6 визнано винним за ст. 1261 КК України та призначено йому реальне покарання у виді 150 годин громадських робіт, яке він повністю не відбув. Незважаючи на це, у порушення ч. 4 ст. 71 КК України, обвинуваченому за сукупністю вироків призначено остаточне покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто суд фактично звільнив обвинуваченого і від покарання, яке слід було виконувати реально за попереднім вироком, що є неприпустимим.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_6 вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, під час відбування покарання за попереднім вироком, судимість за яке не знята і не погашена, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечили проти її задоволення, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти такої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Варто зазначити, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Апеляційний суд зобов`язаний перевірити законність й обґрунтованість рішення місцевого суду.

Щодо правильності застосування норм КПК та справедливості призначеного місцевим судом обвинуваченому покарання

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його скоєння, а також особливостям обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт карається пробаційним наглядом на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 389 КК України, місцевий суд врахував, що він вчинив кримінальний проступок, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, на його утриманні знаходяться четверо малолітніх дітей. Разом з тим, суд вказав про відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд правильно призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

Що ж стосується призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, то суд допустився помилки під час його визначення, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, має бути більшим як за покарання, призначене за нове кримінальне правопорушення, так і за невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, може звільнити засудженого від його відбування з випробуванням.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Із матеріалів провадження вбачається, що вироком Теофіпольського районного суду від 08.04.2024 року ОСОБА_6 визнано винним за ст. 1261 КК України та призначено йому реальне покарання у виді 150 годин громадських робіт, яке він повністю не відбув та вчинив нове кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 2 ст. 389 КК України.

Призначивши ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 14 днів обмеження волі та звільнивши останнього від його відбування, суд, в порушення вимог ч. 4 ст. 71 КК України, визначив його таким чином, що воно стало меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, при застосуванні до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільненні його від відбування покарання з випробуванням, суд всупереч вимогам ст. 65 КК України належним чином не врахував, що він учинив нове умисне кримінальне правопорушення під час відбування покарання за попереднім вироком, яким його засуджено за умисне кримінальне правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена. Це свідчить про те, що обвинувачений не став на шлях виправлення, належних висновків зі своєї поведінки не зробив продовжує злочинну діяльність.

Не в повній мірі враховано й особу винного, який характеризується незадовільно, зловживає спиртними напоями, поводить себе неадекватно у стані сп`яніння, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення домашнього насильства щодо своєї дружини та порушення заборонного припису.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що суд неправильно застосував ст. 75 КК України, призначене обвинуваченому остаточне покарання є м`яким і не буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а отже не відповідає меті покарання.

До того ж таке покарання за обставин, установленими судом у цьому кримінальному провадженні, не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість вчинення вищевказаних злочинних дій та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про м`якість покарання, призначеного місцевим судом ОСОБА_6 , є обґрунтованими.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 не можна визнати законним та обґрунтованим через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, у зв`язку із чим оскаржуваний вирок підлягає частковому скасуванню на підставі положень ст. ст. 409, 413 - 414 КПК України, з ухваленням нового вироку, згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Обставини, які визнані апеляційним судом доведеними

Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений з вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року, згідно з яким його було засуджено до покарання у виді 150 годин громадських робіт за вчинення злочину, передбаченого ст. 1261 КК України, з порядком та умовами відбування даного покарання на території Теофіпольської селищної ради, відповідальністю за ухилення від відбування покарання, умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, внаслідок чого з призначених 150 годин громадських робіт не відпрацював 118 годин.

Так, ОСОБА_6 , після отримання 14 травня 2024 року направлення від Хмельницького РС № 9 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області до Теофіпольської селищної ради для відбування призначеного судом покарання з 16 травня 2024 року, та, згідно розпорядження Теофіпольського селищного голови від 14 травня 2024 року № 19-р/а/д та графіка на травень 2024 року повинен був в робочі дні з 09 год. до 13 год. виконувати роботи з благоустрою в с. Підліски за місцем свого проживання.

Однак, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи реальну можливість виконати вирок суду, не бажаючи його виконувати, порушуючи порядок і умови відбування покарання, без поважних причин не виконав покладені на нього обов`язки та допустив невихід на громадські роботи більше двох разів впродовж місяця, а саме: 20, 21, 22 та 27 травня 2024 року, тому 27 травня 2024 року уповноваженим працівником Хмельницького РС № 9 було винесено попередження ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Незважаючи на попередження, ОСОБА_6 продовжив ухилятися від виконання громадських робіт, допустивши невихід на громадські роботи 28, 29, 30 та 31 травня 2024 року. Також, згідно графіка громадських робіт на червень 2024 року для виконання робіт з 14:00 год. до 18:00 год. по облаштуванню території біля клубу в с. Підліски та кладовища в цьому ж селі, доведеного до його відома, допустив невихід на громадські роботи у визначені графіком дні 03, 04, 07, 10 та 11 червня 2024 року, у зв`язку з чим 13 червня 2024 року уповноваженим працівником Хмельницького РС № 9 було повторно винесено попередження ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Проігнорувавши повторне попередження, ОСОБА_6 не вийшов на виконання громадських робіт 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27 та 28 червня 2024 року без поважних причин.

В подальшому ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений із графіком виходу на роботу у липні 2024 року, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи реальну можливість їх виконувати, без поважних причин у визначені графіком дні, на громадські роботи у липні 2024 року жодного разу не з`явився та на роботи не вийшов.

Вказаними діями, які виразились в ухиленні від відбування покарання у виді громадських пробіт, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 2 ст. 389 КК України.

Призначення апеляційним судом покарання

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, відповідно до положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує що останній вчинив кримінальний проступок.

Обвинувачений є особою молодого віку, працездатним, однак не працює та не має постійного доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 1261 КК України, систематично вчиняв насильство відносно своєї дружини ОСОБА_8 , протягом 2024 року 6 разів притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 1732 та 183 КУпАП, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на його утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, однак їх вихованням він не займається.

Відповідно до характеристики Виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради обвинувачений ОСОБА_6 зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, не працює, вихованням дітей та матеріальним забезпеченням сім`ї не займається, часто поступають скарги від дружини на його неадекватну поведінку у стані сп`яніння.

Відповідно до даних форми оцінки ризиків ОСОБА_6 ризик небезпеки його для суспільства, в тому числі для окремих осіб, високий. На думку представника органу пробації виправлення особи без ізоляції від суспільства є неможливим.

Обставинами, що пом`якшують покарання є: щире каяття, визнання вини, наявність на утриманні 4 дітей.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_6 , будучи вже притягнутим до адміністративної та кримінальної відповідальності, висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки не зробив, а навпаки продовжив злочинну діяльність, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку та небажання ставати на шлях виправлення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що останньому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 389 КК України в межах санкції статті у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ст. 1261 КК України, та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Відповідно до довідки в.о. начальника Хмельницького РС № 9 філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області № 144/43/16/1-25 від 10 березня 2025 року з призначених вироком суду 150 годин громадських робіт ОСОБА_6 відпрацював лише 32 години, йому залишається відпрацювати 118 годин.

Згідно з п. 4 ст. 72 КК України, одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, тому 118 годинам громадських робіт відповідатимуть 14 днів обмеження волі.

Враховуючи, що ОСОБА_9 після постановлення вироку Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року, але до повного відбуття покарання за ним вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, йому слід призначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднавши до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуту частину покарання за попереднім вироком, з урахуванням вимог ст. 72 КК України щодо складання покарань.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В іншій частині вирок слід залишити без змін, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року та остаточно призначити покарання у виді 1 року 10 днів обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3