Провадження № 1-кп/592/791/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000492 від 15.02.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селець, Дубровицького району, Рівненської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

15.02.2025 о 11 год. 00 хв. військовослужбовець ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2112» з номерним знаком НОМЕР_1 і рухаючись проїзною частиною вул. Роменська в м. Суми, знехтував безпекою дорожнього руху, всупереч вимог п.п.2.3 б) Правил дорожнього руху, не був уважним, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб надати перевагу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину на нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми забій головного мозку легкого ступеню, перелом правої скроневої кістки та піраміди скроневої кістки без зміщення, згідно висновку судово-медичної експертизи №420 від 04.04.2025 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень

Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №59 від 10.03.2025, у даній дорожній ситуації ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2112», н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, введених у дію з 01.01.2002), передбачені пунктами, а саме:

п.2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі,

п.18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допущені ОСОБА_3 порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_3 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, а форма вини до наслідків необережна.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 15.02.2025 о 11 год. 00 хв. керував автомобілем «ВАЗ-2112» з номерним знаком НОМЕР_1 і рухаючись проїзною частиною вул. Роменська в м. Суми зі швидкістю 55-60 км/год, не врахував погодні умови, які були не сприятливими, не зміг зупинити автомобіль перед нерегульованим пішохідним переходом і здійснив наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_5 . Відразу ж зупинив автомобіль і допоміг потерпілій зійти з переходу. Вона намагалася піти, але він викликав швидку допомогу і поліцію, щоб зафіксувати пригоду і надати медичну допомогу потерпілій. На даний час всі збитки відшкодовані і просить врахувати його щирі каяття, він є військовослужбовцем, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Від потерпілої ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 розглядати без її участі, матеріальних і моральних претензій до нього немає, усі збитки відшкодовані у повному обсязі і просить суворо не карати

Згідно із вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.

Враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенню при обставинах, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні у повному обсязі.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення суд вважає доведеним, а його дії кваліфікує за ст. 286 ч. 2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 згідно з ч.4 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів є тяжким злочином, форма вини до наслідків, що настали необережна (злочинна самовпевненість).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся і на підтвердження його щирого каяття є повне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілій, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, який з самого початку повномасштабного вторгнення рф виконує бездоганно свої конституційні обов`язки по Захисту Вітчизну, є командиром і взірцем серед побратимів, - ці обставини відповідно до ст. 66 КК України суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 - є військовослужбовцем, який з самого початку повномасштабного вторгнення рф виконує бездоганно свої конституційні обов`язки по Захисту Вітчизну, є командиром і взірцем серед побратимів, позитивно характеризується за місцем служби, попрохав вибачення у потерпілій і відразу ж надав допомогу і особисто викликав медичну допомогу і поліцію, що стверджує про його розкаяння і сприяння розкриттю правопорушення, а також сплатив усі витрати за проведення експертиз, на обліку у психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання і служби, враховуючи думку потерпілій, яка наполягає на прийняті рішення щодо не суворого покарання, а тому суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначивши покарання у виді позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортним засобом, враховуючи думку потерпілої та особистість обвинуваченого, який є командиром у воєнний стан.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка не бажає щоб обвинувачений був позбавлений волі, суд вважає, що саме застосування ст.75 КК України сприятиме виправленню та запобіганню іншого злочину.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід під час судового провадження відносно ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 84, 85-86, 94,100, 124, 368, 370, 374, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченню за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за цим законом у виді трьох років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_3 , згідно із ст. 75 КК України від основного відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речовий доказ транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-2112» р.н. НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_3 і переданий у його користуванні вважати переданим власнику.

Зняти арешт на транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-2112» р.н. НОМЕР_1 , який належний ОСОБА_3 , накладений ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2025 року у частині заборони відчуження скасувати.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити прокурору, засудженому, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1