Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/261/2025 Справа № 641/4942/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Харків

Колегія суддів Слобідського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 від 19.02.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слобідського районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з домашнього арешту на тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів. В обгрунтування зазначив, що ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 11.06.2025 року щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним покладенням наступних обов?язків: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 в період доби з 22 години 00 до 07 години 00 хвилин без дозволу суду, за виключенням необхідності перебувати в безпечному місці в період оголошення сигналу тривоги; повідомляти суд про зміну свого місця мешкання або роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, обвинуваченими по цій справі. Ухвалою суду від 07.08.2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію процесуальних обов?язків, визначених ухвалою суду від 11.06.2025 року, а також встановлено новий обов?язок: здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в?їзд в Україну. Відповідно до інформації ГУ ДМС України в Харківській області № 6301.4.4-14765/63.1-25 від 20.08.2025 ОСОБА_7 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 15.04.2025 року, проте вказаний документ обвинувачений на зберігання не здав. Крім того, посилався на недотримання ОСОБА_7 покладеного на нього ухвалою суду обов`язку перебувати за адресою: АДРЕСА_1 в період доби з 22 години 00 до 07 години 00 хвилин, оскільки під час здійснення працівниками поліції виходу за місцем мешкання останнього для перевірки, ОСОБА_7 не виявився вдома. Разом з цим, сторона обвинувачення зазначає про наявність ризиків, передбачених п. п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, які ще не допитані; може вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що вказані обставини унеможливлюють запобігання зазначеним ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, у зв`язку із чим, просив задовольнити клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилались на його формальність та необгрнутованість, недоведення прокурором дійсності та реальності наявності ризиків наведених прокурором у клопотанні. Вказали, що обвинувачений не знав про покладення на нього додаткового обов`язку щодо здачі на зберігання до відповідних органів державної влади паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право виїзду з України і в?їзд в Україну. Одночасно ОСОБА_7 зобов`язався здати на зберігання паспорт до відповідних органів державної влади у найкоротший строк. Крім того, вказали, що обвинувачений постійно перебуває за місцем мешкання та не залишає житло період доби з 22 години 00 до 07 години 00 хвилин без дозволу суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового провадження, колегія дійшла наступного висновку.

Ухвалою суду від 11.06.2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати місце постійного проживання у нічний час доби з 22-00 год. до 07-00 год., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою суду від 07.08.2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію процесуальних обов?язків, визначених ухвалою суду від 11.06.2025 року, а також покладено додатковий обов?язок: здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в?їзд в Україну.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1)виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою, прокурор посилався, у тому числі, на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Натомість, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що, підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, надаючи оцінку можливості обвинуваченому ОСОБА_7 переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в тому числі, й особливо тяжкого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому колегія, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків, інших учасників кримінального провадження слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті23, стаття224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, враховуючи стадію розгляду даного кримінального провадження, до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих, свідків, інших учасників та дослідження їх судом, зазначений ризик продовжує існувати.

Колегія вважає також доведеним прокурором ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на обставини злочинної діяльності обвинуваченого ОСОБА_7 ..

В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою, прокурор посилався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього судом обов`язків.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного (стаття 178 КПК України).

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Таким чином, при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 колегія оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за який законом передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також особу обвинуваченого, а саме наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачений зазнає судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно зі сформованою практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Разом з тим, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Заявлені у клопотанні прокурора ризики в сукупності з тяжкістю кримінальних правопорушень, інкрімінованих ОСОБА_7 , не можуть слугувати виключною підставою для тримання обвинуваченого під вартою, якщо чинне законодавство передбачає й інші запобіжні заходи, які зможуть запобігти наявним ризикам та належним виконанням обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників процесу, приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави, які б беззаперечно вказували на необхідність зміни раніше обраного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді домашнього арешту у нічний час доби на тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо посилання на порушення обов`язків обвинуваченим суд зазначає наступне.

Так, матеріали справи містять повідомлення начальника ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_10 , згідно якого працівниками відділу поліції №1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснено вихід за місцем мешкання ОСОБА_7 для перевірки, але ОСОБА_7 не виявилось вдома. Поставити на облік ОСОБА_7 не надається можливим через невиконання останнім, покладеного на нього ухвалою суду, обов`язку перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00 год. до 07.00. год. Опитані сусіди пояснили, що останній не мешкає за вказаною адресою.

Натомість, таке повідомлення не містить відомостей щодо дат та часу здійснення виходу працівниками поліції з метою перевірки виконання ОСОБА_7 покладеного на нього судом обов`язку не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 в період доби з 22 години 00 до 07 години 00 хвилин без дозволу суду, за виключенням необхідності перебувати в безпечному місці в період оголошення сигналу тривоги; прізвищ та адрес опитаних сусідів тощо.

Разом з цим, колегія враховує зобов`язання ОСОБА_7 здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в?їзд в Україну у найкоротший строк.

Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ч.1 ст.181 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

З огляду на викладене, колегія дійшла висновку про те, що на даному етапі кримінального провадження, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в повній мірі забезпечує запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, тому у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.177, 178, 194, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення через Слобідський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 11.09.2025 року о 10-55 год..

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді- ОСОБА_2

ОСОБА_3