Провадження № 11-кп/824/3151/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України, строком на 60 діб, тобто до 14 березня 2025 року включно.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, одне з яких за ч. 6 ст. 111-1 КК України відноситься до особливо тяжкого, та за яке, в разі визнання його винуватим, передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі до 12 років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку з чим наявний ризик ухилення від суду. Також наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про недоцільність змінювати обвинуваченому запобіжний захід на інший не пов`язаний з тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, особисте зобов`язання або заставу в розмірі, що відповідає доходам сім`ї.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 , посилаючись на фактичні обставини провадження та неналежне проведення досудового розслідування, вказує, що до клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, обвинувачення.

Апелянт вважає, що прокурор не довів суду належним чином обґрунтованість тримання особи під вартою протягом тривалого терміну, та зважаючи на дані про особу обвинуваченого, вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким. У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, на думку апелянта, не доведений.

Окрім того, суд, ухвалюючи оскаржуване рішення не прийняв до уваги, що він має хвороби, лікування яких в умовах слідчого ізолятора неможливе.

Також апелянт вказує, що беручи до уваги те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має роботу, вважає продовження тримання під вартою незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Прокурор у своєму клопотанні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є дійсними та триваючими, тому вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора врахував, що ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий. Враховуючи суть обвинувачення та його обставини, суд дійшов до висновку, що обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 взяв до уваги дані про його особу в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики, заявлені у клопотанні є дійсними, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, з врахуванням даних про його особу, з огляду на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, виправданим є подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, що належним чином вмотивовано в ухвалі суду першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів, доведеною є актуальність зазначених стороною обвинувачення ризиків. Окрім цього, колегія суддів приходить до висновку, що протиправна поведінка ОСОБА_8 , що є потенційно небезпечною з огляду на суть пред`явленого обвинувачення, і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності, а тому, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Беручи до уваги специфіку кримінальних правопорушень за якими ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, можливе покарання та дані про особу обвинуваченого в їх сукупності ризик переховування від суду є цілком реальним.

Посилання обвинуваченого на те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має роботу, на думку колегії суддів, не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Підтверджень того, що ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора за матеріалами справи не встановлено, тому доводи обвинуваченого щодо погіршення стану здоров`я не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З огляду на це, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить запобігання встановленим ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали за наслідками апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя