УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Київ

справа № 480/2397/14-к

провадження № 51- 2649 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 липня 2013 року за № 0000989, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинжеми Резницького району Молдови, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмір 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2025 року вироку суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що 21 липня 2013 року близько 18:30 год на території СВТ «Рябінушка» поблизу с. Кир`яківка Миколаївської області ОСОБА_4 під час словесної сварки з ОСОБА_5 умисно наніс біля трьох ударів дерев`яним бруском в обличчя, праве та ліве передпліччя потерпілого. Після цього ОСОБА_4 зайшов на територію своєї дачної ділянки, де взяв невстановлену в ході досудового розслідування вогнепальну зброю та здійснив один постріл в бік ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в області лівої верхньої кінцівки, крововиливу та саден в області правого плеча, крововиливу на обличчі, крововиливу та садна в області лівого надпліччя.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_4 не погоджується з ухваленими щодо нього судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що викладені в судових рішеннях події кримінального правопорушення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що судові рішення постановлені без урахування всіх обставин справи, а висновки судів про доведеність винуватості не ґрунтуються на досліджених доказах.

Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив стороні захисту в задоволенні їх клопотання про повторне дослідження доказів у справі та не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги щодо порушень, допущених судом першої інстанції, не дав їм належної оцінки і залишив апеляційну скаргу без задоволення. Таким чином, рішення апеляційного суду є необґрунтованим та невмотивованим і не відповідає приписам статей 370 та 419 КПК України.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Отже, касаційний суд позбавлений можливості самостійно досліджувати докази, надавати їм іншу оцінку, ніж та що була надана судами попередніх інстанцій, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених рішеннях, та перевіряти ці рішення в частині неповноти судового розгляду чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що в тому числі, вказує ОСОБА_4 у своїй скарзі.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 , апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у завданні умисних легких тілесних ушкоджень ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України.

У ході судового провадження ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, виклавши при цьому свою версію подій, яка судом була перевірена і на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказів із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав:

- показання потерпілого ОСОБА_5 , який вказав, що 21 липня 2013 року під час словесної сварки із ОСОБА_4 , останній схопив дерев`яний брусок та наніс йому 2- 3 удари по руках та плечу. Після чого, ОСОБА_4 зайшов на територію своєї ділянки, де взяв рушницю та здійснив один постріл, зачепивши його шию. В це же час він побачив ОСОБА_8 , який його провів до ОСОБА_9 ;

- показання свідка ОСОБА_9 , яка вказала, що 21 липня 2013 року, у неї в гостях був ОСОБА_5 , який пішов по цигарки та тривалий час був відсутній. Свідок попросила ОСОБА_8 , який працював у неї на городі, піти подивитись чому ОСОБА_5 так довго немає. Через деякий час ОСОБА_8 повернувся з потерпілим ОСОБА_5 , який був поранений, мав ушкодження на лівому та правому передпліччях, поранення зліва на шиї, а також кров на обличчі. ОСОБА_8 їй пояснив, що ОСОБА_4 стріляв у потерпілого, а сама вона чула два постріли;

- показання свідка ОСОБА_8 ,який вказав, що на прохання ОСОБА_9 подивитись де потерпілий, вийшовши на дорогу, побачив ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , де останній тримав у руках палицю та наносив потерпілому удари. Після чого, ОСОБА_4 забіг у двір, звідки пролунав постріл. Про це свідчив характерний звук та поведінка потерпілого. Коли підбіг до потерпілого, то побачив на ньому тілесні ушкодження, з шиї зліва текла кров;

- висновк експерта № 1206 від 22 липня 2013 року про те, що у ОСОБА_5 виявлені ушкодження у вигляді крововиливу в області лівої верхньої кінцівки, крововиливу та саден в області правого плеча, крововиливу на обличчі, крововиливу та садна в області лівого надпліччя, які утворилися можливо в строк та при обставинах, вказаних освідуваним. За ступенем тяжкості дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна в області лівого надпліччя могли утворитися в результаті впливу тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключно в результаті касального поранення при пострілі з вогнепальної зброї. Всі інші тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів. Утворення усіх тілесних ушкоджень при однократному самовільному падінні тіла з положення стоячи на площину - виключається;

- протокол огляду місця події від 21 липня 2013 року, де була зафіксована обстановка на території СВТ «Рябінушка» по АДРЕСА_2;

- заяву потерпілого ОСОБА_5 до Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області, про долучення до справи жилета світло-сірого кольору з отворами в передній частині з лівої сторони, в якому він був одягнений 21 липня 2013 року;

- протоколом огляду предмета від 18 березня 2014 року, згідного якого у верхній частині жилету з лівої сторони мається проникаючий отвір розмірами 2 мм, та нашарування речовини чорного кольору. На задній частині жилету з лівого боку наявна пляма темного кольору;

- висновок експерта № 565 від 12 травня 2014 року, про наявні пошкодження у верхній лівій частині жилету, яке могло утворитися внаслідок проведення пострілу з вогнепальної зброї та потраплянням металевого снаряду у жилет.

Суди критично поставились до пояснень допитаних свідківОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки покази свідка ОСОБА_11 є суперечливими непослідовними, а свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду не змогла пояснити, де саме знаходиться дача ОСОБА_13 та в якому районі Миколаївської області, що ставить під сумнів сам факт її присутності під час описаних свідком подій. Крім того, зауважили, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 є членами родини обвинуваченого, а тому мають мотив захищати обвинуваченого.

Слід також зауважити, що наведені обставини також були предметом перевірки апеляційного суду, який дійшов висновку, що місцевий суд надав належну оцінку сукупності доказів, які були досліджені, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого та належним чином мотивованого переконання про доведеність винуватості, ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікації вчиненого за ст. 125 КК України.

З такими висновками судів попередніх інстанцій з урахуванням обставин цього кримінального провадження погоджується і Верховний Суд.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про їх повторне дослідження, не заслуговують на увагу.

Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода сторони захисту із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України, місцевий суд дослідив у повному об`ємі та без порушень і дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достатності та достовірності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.

Водночас, апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статті 84 КПК України, в своїй сукупності спростовують доводи касаційної скарги про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

Оскаржені судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

У решті доводів касаційної скарги ОСОБА_4 не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тоді як їх перевірка, як зазначалося вище, на підставі статей 433, 438 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Отже, такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки Суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зважаючи на змісткасаційної скарги, не встановлено.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з її змісту убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3