Справа № 128/4399/24
Провадження №11-кп/801/883/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

Іменем України

12 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту, захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в залі судових засідань № 2 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 від 18.09.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, освіта середня, уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік шість місяців,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_10

на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2024 року, -

встановив:

Зміст вироку суду першої інстанції

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи № СЕ-19/102-24/18791-НЗПРАП від 01 жовтня 2024 року в сумі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) 60 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року, а саме на: порошкоподібну речовину білого кольору, яку було вилучено та поміщено до спецпакету НПУ № HYQ0122758, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування.

Вирішено долю речових доказів.

Суд першої інстанції визнав встановленим, що ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», 17.09.2024 близько 15:00 год. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), під час прогулянки по вулиці 1-ий км. Хмельницьке шосе 1-А, поблизу ТОВ «Епіцентр -К», що у с. Зарванці Вінницького району Вінницької області на узбіччі дороги побачив полімерний пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору. Будучи особою, яка раніше вживала психотропні речовини, зрозумівши, що там може бути психотропна речовина, ОСОБА_8 підняв вказаний полімерний пакет та помістив у праву кишеню своїх штанів, у які був одягнений для власних потреб без мети збуту. Таким чином, ОСОБА_8 , незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін та зберігав при собі без мети збуту.

В подальшому, ОСОБА_8 , продовжуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини, без мети збуту, обіг якої обмежено - амфетамін, 17 вересня 2024 року близько 16 годин 15 хвилин перебуваючи за адресою: Вінницька область Вінницький район с. Зарванці, 1-ий км. Хмельницького шосе, 1-А, зупинений працівниками сектору кримінальної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, з метою перевірки документів відповідно до ст. ст. 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію». На запитання працівників поліції про наявність у нього заборонених в обігу речей повідомив, що зберігає у правій кишені своїх штанів психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін.

При виїзді слідчо-оперативної групи в ході проведення огляду місця події, в період часу з 17 годин 15 хвилин по 17 годину 26 хвилин 17 вересня 2024 року, поблизу ТОВ «Епіцентр-К» за адресою: Вінницька область Вінницький район с. Зарванці, 1-ий км. Хмельницького шосе 1-А, у присутності двох понятих ОСОБА_8 дістав із правої кишені своїх штанів та добровільно видав полімерний пакетик, всередині якого знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору.

Згідно висновку експерта від 01 жовтня 2024 року, в наданій на дослідження порошкоподібній речовині, міститься психотропна речовина - амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. В досліджуваній речовині масою 1,9218 г, маса амфетаміну становить 1,2895 г.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів таблиця II, список № 2) амфетамін, віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Згідно Таблиці II «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», вага вилученої психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну, 1,2895 г, відноситься до більш ніж невеликих розмірів.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок та визнати винним ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України, призначити покарання у виді одного року семи місяців обмеження волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024, більш суворим покаранням за цим вироком, у виді одного року семи місяців обмеження волі, зарахувавши в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбуте частково за попереднім вироком.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначити з дня затримання на виконання вироку суду апеляційної інстанції.

В решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 70 КК України, не визначив остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів з урахуванням попереднього вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні обвинуваченому покарання суд не виконав вимоги ст. 65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та, вирішуючи питання щодо міри покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу винного і призначив ОСОБА_8 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вчинення кримінального проступку, за який ОСОБА_8 засуджено оскаржуваним вироком, він вчинив аналогічне кримінальне правопорушення за короткий проміжок часу, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та ризик того, що обвинувачений може вчинити повторно кримінальне правопорушення.

Крім того, ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, немає постійного заробітку та доходу, не одружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Таким чином, рішення суду першої інстанції суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у статтях 50, 65 КК України та у роз`ясненнях, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7, а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 50, 65, 75 КК України) та, відповідно до ст. 413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Таке неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 50, 65, 75 КК України) також призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (ст. 414 КПК України).

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, захисника ОСОБА_7 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Згідно з статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України - незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин без мети збуту.

Однак, з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України - незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Також у мотивувальній частині вироку, викладаючи обвинувачення визнане судом доведеним, суд виклав обставини, які вказують на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Відповідно виключенню з вироку суду підлягає вказівка про кваліфікацію дій ОСОБА_8 у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, як зайва.

Перевіряючи рішення суду, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є частково обґрунтованими.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше судимий вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік шість місяців.

Кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, вчинено ним 17.09.2024, тобто до ухвалення вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 засуджено за кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 309 КК України, яке він вчинив 17.09.2024, тобто до ухвалення попереднього вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024, Вінницький районний суд мав визначити остаточне покарання ОСОБА_8 відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Вінницький районний суд Вінницької області, не застосував закон, який підлягає застосуванню ч. 4 ст. 70 КК України, тобто має місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України зазначене є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухваленням нового вироку.

Згідно з статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання за ч.1 ст. 309 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, неодружений, офіційно непрацевлаштований, обставин кримінального проступку, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до статті 66 КК України: щирого каяття, відсутності обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, вимоги апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення більш суворого (тривалішого) строку покарання є обґрунтованими.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду суду надані: пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого обвинувачений ОСОБА_8 отримує пенсію по інвалідності, довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 257449, згідно якої він має третю групу інвалідності, трудове каліцтво, захворювання органів зору, посвідчення Управління персоналу штабу ВЧ НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 ,згідно якої є ветераном війни-учасником бойових дій.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно з статтею 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проаналізувавши всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доцільно при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за цим вироком застосувати ст. 75 КК України.

Вказане покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтею 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі положень частини 4 статті 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи частину 4 статті 70 КК України.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі положень частини 4 статті 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Оскільки вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України набрав законної сили і на момент призначення апеляційним судом остаточного покарання в цьому провадженні залишається незмінним, то ухвалене рішення про реальне відбування покарання за цим вироком зберігає свою законну силу.

Відповідно до вимог частини 15 статті 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2024 щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді одного року шести місяців обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування зазначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до статті 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року, за яким ОСОБА_8 призначено покарання у виді одного року шести місяців пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 59-1 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4