справа № 619/1674/25
провадження № 1-кп/619/329/25
УХВАЛА

іменем України

7 серпня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000077 від 23.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, солдата, військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в останнє 09.05.2024 Київським районним судом м. Харкова за ст. 389-2 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України, суд -

встановив:

У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000077 від 23.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років, що вказує на підвищенну суспільну небезпеку як самого діяння та і особи обвинуваченого. Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 являється військовослужбовцем, проведення бойових дій на території України може створити умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для ОСОБА_5 у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини створять складності явки ОСОБА_5 до органу досудового розслідування та суду. Водночас, враховуючи воєнний стан в державі ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ЗСУ може перейти на бік ворога та передати інформацію про наявність та місцезнаходження військової техніки військової частини НОМЕР_1 з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Також продовжує існувати ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам та потерпілому. Крім того, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства, тобто існують ризики, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Стосовно ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший злочин.

Обвинувачений та захисник проти клопотання заперечували, зазначивши, що клопотання прокурора не доведено належними та допустимими доказами. Обвинувачений та захисник просили про зміну запобіжного заходу, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений повністю визнає свою вину, має міцні соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, має бажання продовжити військову службу.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання.

Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне. В обґрунтування ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, за який передбачена максимальна міра покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, що може бути само по собі мотивом переховуватись від суду з метою уникнення від покарання.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а саме до розділу проти громадського порядку та моральності, строк покарання за санкцією вказаного злочину передбачає позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Щодо ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків, враховуючи те, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом, також враховуючи те, що існування даного ризику підтверджується тим, що на даний час свідки не допитані у судовому засіданні і перебуваючи на свободі, обвинувачений може впливати на них, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілих, свідків та дослідження їх судом.

Оскільки на стадії судового розгляду свідки не допитані, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме перебуваючи на волі, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції.

Суд зазначає, що прокурором існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не обгрунтовано належним чином та не доведено відповідними доказами.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає доведеним з огляду на те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків. Відтак, у суду є підстави вважати, що ОСОБА_5 може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Беручи до уваги наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у кримінального правопорушення - злочину, особу обвинуваченого, суд вважає, що застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, тому клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу не підлягає задоволенню. Отже суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 4 жовтня 2025 року.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги, що ухвала від 10 червня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 припиняє свою дію 8 серпня 2025 року, а судове провадження не завершене, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_5 .

Суд вважає, що визначена при застосуванні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування застава у виді 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а тому визначає заставу у тому ж розмірі.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 315, 392 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 4 жовтня 2025 року включно, з раніше визначеною ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 25.01.2025 заставою, у розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна шістсот вісімдесят) гривень, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок : ТУ ДСА України в Харківській області (Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249; Банк отримувача Державна казначейська служба України (м. Київ), код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок: UA 0006674 (призначення платежу - застава), протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу.

У випадку внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування); утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Строк дії ухвали до 4 жовтня 2025 року включно.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11 серпня 2025 року о 12 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1