Справа №751/3089/25
Провадження №1-кп/751/224/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003754 від 24 листопада 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Козелець Чернігівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого продавцем-консультантом у ФОП ОСОБА_10 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2024 року приблизно о 21 годині 51 хвилину

ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» модель Jetta» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався в м. Чернігові по колу нерегульованого перехрестя вул. Івана Мазепи, де організовано круговий рух, у напрямку з`їзду до с. Павлівка, та поблизу буд. 79 по вул. Івана Мазепи, виконуючи маневр повороту праворуч з указаного нерегульованого перехрестя, порушив вимоги пунктів 2.9.а), 2.3.б) та 12.1 Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на металевий паркан та електроопору.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen» модель Jetta» ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами скроневої, лобної кісток зліва із поширенням на основу черепа, переломом верхньої стінки лівої орбіти, оболонковими геморагічними нашаруваннями на рівні перелому, дрібними вогнищами забої лівої частки головного мозку, пневмоцефалією, переломом передньої стінки лівого верхньощелепного синуса, параорбітальною гематомою лівого ока, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 286-1 КК України, визнав повністю та беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема надав показання про те, що

23 листопада 2024 він зі своїм товаришем ОСОБА_11 вживали пиво. Підтвердив, що в стані алкогольного сп`яніння він сів за кермо свого автомобіля марки «Volkswagen» модель Jetta» з державним номерним знаком НОМЕР_1 і разом з ОСОБА_8 поїхали на заправку «ОККО» за цигарками. Коли їхали назад по вул. Івана Мазепи в м. Чернігові на колі він не впорався з керуванням і автомобіль винесло з дроги праворуч, де відбувся наїзд на металевий паркан і електроопору. Після зіткнення, його товариш отримав травми і втратив свідомість. Він поросив людей викликати швидку медичну допомогу та поліцію, а сам повернувся до ОСОБА_8 і був з ним до прибуття лікарів. Зазначив, що з товаришем ОСОБА_11 він примирився, навідував його у лікарні та повністю відшкодував за заподіяну шкоду. Крім того, указав на те, що він одразу після дорожньо-транспортної пригоди заплатив за пошкоджений паркан заявки «ОККО».

Визнавши свою вину, ОСОБА_5 указав на те, що розкаюється у вчиненому і в майбутньому більше не допустить подібного порушення. Просив не позбавляти його волі та надати можливість працювати, забезпечувати свою сім`ю і виховувати малолітнього сина.

Потерпілий ОСОБА_8 у суді зазначив, що примирився з ОСОБА_5 , підтвердив факт повного відшкодування йому заподіяної шкоди, а також зазначив, що претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_5 він не має. Крім того, зазначив, що повністю відносився після травм і негативних триваючих наслідків для здоров`я немає. У заяві до суду від 21 травня 2025 року потерпілий ОСОБА_8 просить не позбавляти волі ОСОБА_5 і призначити йому покарання більш м`яке, ніж передбачено в санкції статті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останнього, за згодою всіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, доказів на підтвердження процесуальних витрат і речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_5 в межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставин, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особо, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому

ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 ,

15 червня 2020 року, працює продавцем-консультантом у ФОП

ОСОБА_10 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 86-107).

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та повне добровільне відшкодування заподіяного збитку.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_5 повністю визнав свою провину і розкаявся і вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці, а також вибачився перед потерпілим.

На доводи прокурора про відсутність в діях ОСОБА_5 щирого каяття через відмову надавати показання і невизнання вини на досудовому розслідуванні, обвинувачений зазначив, що в ході досудового розслідування він скористався своїм конституційним правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, виключно через поведінку слідчого у кримінальному провадженні, який вимагав у нього неправомірну вигоду.

Сторона обвинувачення не заперечувала повідомленою обвинуваченим обставини та прокурор підтвердив факт притягнення слідчого до кримінальної відповідальності за вчинення корупційного кримінального правопорушення.

Про повне добровільне відшкодування заподіяної шкоди у суді повідомив потерпілий ОСОБА_8 та надав суду відповідну заяву від 21 травня 2025 року, в якій зазначає про відсутність претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд також враховує думку потерпілого щодо міри покарання, який у заяві до суду від 21 травня 2025 року просить не позбавляти волі ОСОБА_5 і призначити йому покарання більш м`яке, ніж передбачено в санкції статті, а також дані досудової доповіді Деснянського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства

(а.с. 48-50).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першою ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене

статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд враховує, що під час застосування ст. 69 КК України необхідно не лише встановити наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виняткових випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

У будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

За таких обставин, враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме щире каяття та повне добровільне відшкодування завданих збитків, конкретні обставини кримінального правопорушення, у тому числі повне відновлення потерпілого та відсутність триваючих негативних наслідків для його здоров`я, примирення потерпілого з ОСОБА_5 , а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружений і має на утриманні малолітнього сина, займається суспільно-корисною працею, тобто має місці соціальні зв`язки, і його ставлення до вчиненого, яке полягає у щирому розкаянні і осуді своєї поведінки, суд вважає, що зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тобто характеризують саме вчинений тяжкий злочин, а не тільки особу винного, а тому вбачає підстави для застосування положень ст. 69 КК України і призначення

ОСОБА_5 основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та додаткового покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_5 навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, про призначення якого в судових дебатах просив прокурор, було б явно несправедливим у даному конкретному випадку і становило б «особистий надмірний тягар для особи».

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 під час досудового розслідування не обирався і суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави (а.с. 73, 76).

Цивільний позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України (а.с. 65, 70, 71, 77, 78, 81).

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 69, 286-1 КК України, статтями 2, 94, 100, 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382, 394-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта від 28 березня 2025 року

№ КСЕ-19/111-25/3722) у сумі 6 367 гривень 20 копійок та судової експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок експерта від

16 грудня 2024 року № СЕ-19/111-24/71862-ІТ) у сумі 3 183 гривні 60 копійок, а всього в сумі 9 550 гривень 80 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-диски CD-R (CK25042866D3), CD-R (LH3181 CK25042941), CD-R (LH3181 CK), CD-R (LH3181 CK25042950 D4), DVD+R (PAP6320A2000315), DVD+R (PAP631BL24101141) залиши зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 листопада 2024 року, на речовий доказ у кримінальному провадженні автомобіль марки «Volkswagen» модель Jetta» з державним номерним знаком НОМЕР_1 та повернути його власниці ОСОБА_12 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1