ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1263/25 Справа № 185/9087/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Межиріч, громадянина України, не одруженого, маючого повну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин.

Як встановлено судом, 21.07.2024 року в період часу з 19 год. 00 хв. по 19 год. 30 хв. (більш точний час не встановлено) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував поблизу «Межирицького сільського будинку культури», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 з раніше знайомим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сталась сварка, в ході якої ОСОБА_10 , діючи з необережності у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг передбачити настання зазначених наслідків, підійшов до ОСОБА_11 зі спини, поклав свою руку йому на шию, а ногою обмежив можливість рухатися ногами ОСОБА_11 , після чого почав відходити від останнього, тримаючи рукою його шию, внаслідок чого ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на землю, вдарившись об неї правою лопаткою. Після цього, ОСОБА_10 підійшов до лежачого на землі ОСОБА_11 та вдарив його по правій нозі своєю ногою.

Внаслідок вказаної дії (тримання за шию ОСОБА_11 та відхід від нього) ОСОБА_10 не спричинив тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , однак у зв`язку з одночасним триманням потерпілого за шию та відходом від нього ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не втримавшись на ногах, впав з висоти власного зросту, вдарився правою лопаткою об землю та отримав при цьому тілесне ушкодження у вигляді: закритого крайового перелому акроміального відростку правої лопатки, що за своїм характером відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день) згідно п. 2.2.1 в) п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 р.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник потерпілого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року за ст.128 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_10 обов`язки передбачені п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 - щире каяття.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції застосував ст. 69 КК України, без урахування думки потерпілої сторони, посилаючись на те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 вчинив необережний нетяжкий злочин.

Зазначене в вироку суду та заявлене стороною захисту в якості пом`якшуючої покарання обставини щире каяття - не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Так внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , які мали місце 21.07.2024 року заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому у вигляді перелому акроміального відростку правої лопатки. Під час досудового розслідування, обвинувачений жодного разу не поцікавився долею потерпілого, його станом здоров`я, не телефонував, не намагався зустрітися з ним.

Також, за весь час розгляду обвинувачений визнав свою провину у вчиненні інкримінованого правопорушення, проте не попросив пробачення у потерпілого, а не він, а не його представник не намагалися зустрітися з ним за межами судових засідань, будь яких виплат направлених на компенсацію завданої моральної та матеріальної шкоди не зробив, навіть не обіцяв зробити це в майбутньому, тому відсутня обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 - щире каяття.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні проти апеляційної скарги захисника заперечував, просив залишити без задоволення.

Захисник в судовому засіданні просив свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання, з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено, за місцем навчання неповнолітній обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, також суд першої інстанції врахував досудову доповідь, складену Павлоградським районним відділом Філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, зокрема ступінь повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення є низьким, виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, та прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин.

Суд першої інстанції безпідставно застосував ст. 69 КК України, оскільки на момент вчинення правопорушення обвинувачений ОСОБА_10 був неповнолітнім.

Колегія суддів вважає за потрібне виключити з резолютивної частини вироку посилання на положення ст. 69 КК України та залишити покарання призначенне вироком суду першої інстанції, оскільки, відповідно до ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин, що є нижчим за санкцію статті. Тому колегія суддів вважає таке покарання достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального законодавства України, що є підставою для зміни судового рішення.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 413 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 січня 2025 року за ст. 128 КК України відносно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на ст. 69 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3