Справа № 569/9191/25
УХВАЛА

02 червня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 з участю дізнавача ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання старшого дізнавача СД Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000389 від 06.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Старший дізнавач СД Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 у якому просить накласти арешт на автомобіль маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк.

Встановити заборону власнику чи будь-яким іншим особам користуватися та розпоряджатися автомобілем маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтвом про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , актом огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договором купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., актом приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., актом технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договором комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання зазначає, що до чергової частини Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення від працівника ТСЦ 5641 Кравець, про те, що 06.05.2025 до ТСЦ 5641 звернувся гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перереєстрації транспортного засобу - автомобіля марки "Renault Trafic" реєстраційний номер НОМЕР_1 , надавши договір купівлі - продажу на зазначений транспортний засіб, який містить ознаки підробки.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення 06.05.2025 СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000389, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України використання завідомо підробленого документу.

06.05.2025 в ході проведення ОМП в м. Рівне, по вул. Київській, 108Б, було вилучено автомобіль маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та поміщено на територію майданчика для зберігання тимчасово затриманих ТЗ ГУНП в Рівненській області, за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 90.

Крім того в ході проведення ОМП було вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк.

Таким чином, автомобіль маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., являються матеріальними об`єктами, які були об`єктами вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди вчиненого злочину та відповідають вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України.

Враховуючи викладене, з метою збереження речових доказів та унеможливлення вчинення подальших дій, пов`язаних із розпорядженням автомобілем маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтвом про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , актом огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договором купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., актом приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., актом технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договором комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., які можуть призвести до втрати чи пошкодження, знищення слідів вчинення кримінального правопорушення, необхідно накласти на них арешт.

Також під час розслідування наявні підстави для проведення слідчих (розшукових) дій з використанням вказаного автомобіля.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задоволити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 заперечила з приводу задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

А саме, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Судом ввстановлено, що в провадженні старшого дізнавача СД Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000389 від 06.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення 06.05.2025 СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000389, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України використання завідомо підробленого документу.

06.05.2025 в ході проведення ОМП в м. Рівне, по вул. Київській, 108Б, було вилучено автомобіль маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та поміщено на територію майданчика для зберігання тимчасово затриманих ТЗ ГУНП в Рівненській області, за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 90.

Крім того в ході проведення ОМП було вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк.

Як, слідує з пояснень представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 , що накладення арешту є безпідставним на автомобіль марки рено трафік за номером НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, оскільки, даний автомобіль та свідонува/про реєстрацію не були знарядлям кримінального правопорушення, не зберегли на автомобілі сліди або інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що стосується ознак підробки документів, даний транспортний засіб не набутий кримінальним шляхом, оскільки на даний час не має відомостей з ЄРДР про викрадення такого автомобіля, а навпаки наданий у користування Годуну Вадиму співласником даного автомобіля ОСОБА_8 , яка є дружиною ОСОБА_9 (на його прізвище зареєстрований транспортний засіб і даний ТЗ був придбаний у шлюбі, та ОСОБА_10 в свою чергу має право користуватися та володіти вище зазначеним ТЗ відповідно положень СК та ЦК України), транспортний засіб не є доказом у ДТП.

Крім того, ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_12 не було вручено протокол тимчасового влучення майна, як того передбачає ч. 3 ст. 168 КПК України, що є підставою для твердження, що вилучення 13 є незаконним.

Разом з тим у ОСОБА_13 є двоє неповнолітніх дітей, а даний ТЗ є єдиним автомобілем для обслуговування її сім?ї.

Матеріали провадження не містять достатніх відомості на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Окрім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.

Отже, під час розгляду даного клопотання встановлено, що клопотання сторони обвинувачення суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема власника майна.

З огляду на вказане вище, слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись вимогами ст.ст.131,132,170-173,309,395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого дізнавача СД Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000389 від 06.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України про накладення арешту на автомобіль маки «Renault» моделі «Trafic» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк. - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_14