Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/613/25
Провадження № 1-кс/935/119/25
У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2025 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 щодо незаконного позбавлення волі у порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 на незаконне позбавлення волі особи у порядку ч. 2 ст. 206 КПК України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказує, що 12.03.2025 року він був затриманий в м. Коростишів за зверненням Сумського РТЦК через те, що нібито він не повідомив в 7 денний термін про зміну місця проживання, що не відповідає дійсності, та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де зараз незаконно тривалий час утримується працівниками ТЦК.

Зазначає, що вже певний час, проти його волі, тримається у приміщенні ТЦК всупереч вимогам частини ст. 28, ст. 29 і 62 Конституції України, а також низки міжнародних актів, які є частиною національного законодавства України.

У зв`язку з чим просить слідчого суддю постановити ухвалу, якою зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно доставити його до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи, а також за результатами розгляду обставин його незаконного тримання, звільнити як позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких він тримається не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення свободи заявника.

Слідчий суддя, дослідивши зміст заяви(скарги), дійшов до висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи та звільнення такої особи.

Зокрема ч.2 ст. 206 КПК України передбачено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно ч.3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Із змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_2 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах кримінального провадження.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, а затримання уповноваженими службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадян та їх утримання на території центру не є незаконним позбавленням особи свободи в розумінні ст. 206 КПК України.

Стаття 206 КПК України регулює відносини під час досудового розслідування, а саме - запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою, органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Водночас, зазначені у заяві ОСОБА_2 , правовідносини виходять за межі норм КПК України, оскільки не стосуються кримінального провадження, а є незгодою із діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язаними з мобілізацією.

Відтак, ОСОБА_2 , не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

При цьому, у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_2 службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Частиною 4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст.2, 9, 206, 304 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 щодо незаконного позбавлення волі у порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала може бути оскарженна безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_3