КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2024,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2024 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1, ч.2 ст.28 ч.3 ст.197-1 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що інкриміноване ОСОБА_6 , ОСОБА_7 діяння відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, який вчинений в травні 2008 року, отже строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності станом на момент розгляду відповідного клопотання закінчилися.

Прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що у матеріалах кримінального провадження наявні документи космічної аерофотозйомки, з яких вбачається, що фактичне освоєння земельної ділянки тривало з травня 2008 року по вересень 2023 року, тобто реалізація об`єктивної сторони кримінального правопорушення мала не одномоментний, а довготриваючий характер. Вказує на помилковість твердження суду про те, що даний злочин визначається закінченим з моменту самовільного зайняття земельної ділянки і настання суспільно небезпечних наслідків, оскільки диспозиція ч.2 ст.197-1 КК України не містить вказівки на настання суспільно небезпечних наслідків, а окремою кваліфікуючою ознакою визначає саме вчинення кримінального правопорушення групою осіб та щодо земельних ділянок особливо цінних земель.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, минуло три роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили самовільне заняття земельної ділянки, шляхом облаштування на ній закладу громадського харчування у травні 2008 року, тобто з дня вчинення кримінальних правопорушень минуло майже сімнадцять років.

При цьому перебіг строків давності у даному провадженні не зупинявся та не переривався, а обвинувачені не заперечували проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і дали згоду на звільнення їх від кримінальної відповідальності.

Обмежень, встановлених ч.5 ст.49 КК України, у даному провадженні немає.

Крім того, в ухвалі Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.02.2021 у справі №164/479/20 зазначено, що злочин, передбачений ст. 197-1 КК України, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання суспільно небезпечних наслідків.

Подібні висновки містяться також у постанові Верховного суду від 05.03.2023 у справі №755/7551/18 та ухвалі Верховного суду від 14.11.2023 у справі №758/2732/23.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились, відповідає фактичним обставинам та узгоджується з положеннями ст.ст. 44, 49 КК України, ст.284 КПК України.

Рішення суду про залишення цивільного позову без розгляду узгоджується з положеннями ст.129 КПК України, при цьому вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування рішення суду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 418 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03.07.2024, якою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 на підставі ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.197-1, ч.2 ст.28 ч.3 ст.197-1 КК України, а кримінальне провадження закрито, без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3