КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/4183/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1895/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оситняжка, Кропивницького району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000314, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено в межах терміну досудового розслідування тривалістю 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 28.03.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 28.03.2025 року.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною і такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що під час розгляду клопотання прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилалась сторона обвинувачення.

Зокрема, щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, сторона обвинувачення не надала слідчому судді належні та допустимі докази того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від органів досудового розслідування, а тяжкість покарання сама по собі не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі, тому, на думку захисника, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є не доведений.

Щодо ризику знищення або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, захисник зазначає, що під час затримання ОСОБА_7 були вилучені усі речові докази, які мають значення для справи, і долучені до матеріалів кримінального провадження. На даний час усі речові докази перебувають під контролем сторони обвинувачення. Тому, в даному випадку відсутній ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, як мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також захисник стверджує, що відсутній ризик незаконного впливу на свідка ОСОБА_10 , оскільки свідок ОСОБА_10 вже допитаний в ході досудового розслідування та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показань, тому даний ризик відсутній.

На думку сторони захисту недоведеним також є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так як на час розгляду клопотання у слідчого судді були відсутні докази того, що ОСОБА_7 причетний до вчинення будь-якого іншого кримінального правопорушення або має намір вчинити інший злочин.

Апелянт вважає, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не врахував вік підозрюваного, якому нещодавно виповнилось 18 років. Також слідчий суддя не врахував той факт, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 . За цією адресою він проживає разом із своїм батьком, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який страждає на онкологічне захворювання і потребує допомоги свого сина.

Крім того, прокурор не довів суду, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000314, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

28.01.2025 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

28.01.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

30.01.2025 року (клопотання датоване 29.01.2025 року) слідчий СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000314, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, перевезення та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено - PVP, задля особистого збагачення за рахунок своєї неправомірної діяльності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 07 год. 10 хв. 28.01.2025 року, при невстановлених обставинах придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, яку поклав до паперової коробки коричневого кольору, та став зберігати з метою збуту для власного збагачення.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28.01.2025 року, приблизно о 07 год. 10 хв., перебуваючи за адресою: Київська обл., село Лосятин, вул. Ватутіна, ОСОБА_7 поклав у багажне відділення автомобіля марки «Tesla» моделі «Model 3» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , служби таксі «Uklon», який знаходився під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вищевказану коробку, всередині якої знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, після чого сів на пасажирське сидіння даного автомобіля та розпочав рух у напрямку міста Києва.

В подальшому, в цей же день, приблизно о 09 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30 працівниками УПП у м. Києві ДПП зупинено вищевказаний автомобіль по орієнтуванню та в багажному відділенні виявлено вищезазначену паперову коробку, в якій знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP.

28.01.2025 року, в період часу з 11 год. 26 хв. до 11 год. 58 хв., за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, в ході установленого законом порядку обшуку вище вказаного автомобіля, слідчим СВ ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_12 в багажному відділенні автомобіля марки «Tesla» моделі «Model З» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в паперовій коробці, що належить ОСОБА_7 , виявлено та вилучено 10 (десять) поліетиленових зіп-пакетів (пакети з полімерного матеріалу з пазовою застібкою «зіп») з кристалоподібною речовиною білого кольору, в 1 (одному) з яких міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP, масою 364,191 г.

Відповідно до Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 22.12.2006 (зі змінами) та Постанови КМУ від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», PVP (таблиця № І, список № 2), віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» (таблиця 2), кількість особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, масою 364,191 г., становить особливо великий розмір.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється в умисному, незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Слідчий зазначив, що 28.01.2025 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

В цей же день, тобто 28.01.2025 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом проведення обшуку; протоколом затримання ОСОБА_7 як особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколами допиту свідків; висновком експерта № СЕ-19/11 І-25/5962-НЗПРАП від 28.01.2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні слідчий зазначив, що підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Також слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування установлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати речі та документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000314, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено в межах терміну досудового розслідування тривалістю 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 28.03.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Зокрема, обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме: протоколом проведення обшуку; протоколом затримання ОСОБА_7 як особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколами допиту свідків; висновком експерта № СЕ-19/11 І-25/5962-НЗПРАП від 28.01.2025 року; іншими матеріалами кримінального провадження.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення якого законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, тому наслідки втечі для підозрюваного можуть бути визнані ним менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати речі та документи, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) обґрунтовується тим, що до теперішнього часу проведеними заходами не встановлені обставини придбання ОСОБА_7 особливо небезпечних психотропних речовин з метою подальшого збуту, та можливих обставин збуту.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є таксистом та на автомобілі марки «Tesla Model 3» д.н.з. НОМЕР_2 через додаток «Уклон» підвозив ОСОБА_7 , та може чинити тиск на даного свідка, спробувавши переконати, залякати або домовитися про надання неправдивих свідчень, або будь-яким іншим шляхом незаконно на нього впливати, що підтверджується тим, що зазначений свідок надав свідчення, які викривають злочинну діяльність підозрюваного.

Також, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, за якої на стадії досудового розслідування показання отримуються під час допиту слідчим, прокурором, а на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише під час досудового розслідування при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. У зв`язку з чим, достатня вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному доступі до інших осіб, підозрюваний може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється), обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу психотропних речовин, не працевлаштований, не має офіційного джерела доходу, та може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення з метою здобуття коштів.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України, у якому він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, непрацевлаштований, неодружений, дітей на утриманні не має.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Крім того, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про те, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати речі та документі, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, слідчим суддею викладено в ухвалі мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, дані про особу підозрюваного та його процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування.

Посилання апелянта на вік підозрюваного, якому нещодавно виповнилось 18 років, а також на те, що підозрюваний раніше несудимий, має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , де він проживає разом із своїм батьком, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який страждає на онкологічне захворювання і потребує допомоги свого сина, не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не являються достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4