Справа № 930/636/25
Провадження № 1-кп/930/170/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2025 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Немирів обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000061 від 24.02.2025 року відносно:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Язвинки Немирівського району Вінницької області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, являється інвалідом третьої групи, пенсіонер по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 263 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Немирівської окружної прокуратури - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст. 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471 X-II, зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї) не можуть перебувати у власності громадян.

Відповідно до Додатку №1 п.1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471 X-II, встановлено, що до майна, яке не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, належить: зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.

Відповідно до п.2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 визначено, що здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

При цьому, згідно п. 21 ч. 1 ст. 23 закону України «Про Національну поліцію», поліція здійснює контроль за дотриманням фізичними та юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система органів внутрішніх справ.

Так, у порушення додатку №1, затвердженого п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471 X-II «Про право власності на окремі види майна», п. п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, п. п. 2.8., 8.1., 8.2., 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, ОСОБА_3 на початку квітня 2021 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території полігону вивезення твердих побутових відходів, що розташований за межами населеного пункту м. Немирів Вінницького району Вінницької області знайшов бойові припаси до нарізної вогнепальної зброї, а саме малокаліберні спортивно-мисливські патрони кільцевого запалення, калібру 5,6 мм в кількості 139 одиниць, які перебували в 3-х картонних коробках.

Достовірно знаючи про те, що зазначені предмети є бойовими припасами, ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи відсутність у нього необхідних дозвільних документів, придбав вищевказані бойові припаси, шляхом привласнення знайденого та незаконно, тобто без передбаченого законом дозволу почав зберігати їх за місцем свого проживання, а саме в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, 24.02.2025 в період часу з 13:30 год. до 14:15 год., на підставі добровільної згоди ОСОБА_3 працівниками відділу поліції № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області був проведений огляд приміщення кімнати, яка знаходиться в житловому будинку по АДРЕСА_1 у ході якого виявлено та вилучено три картонних коробки в яких знаходились 139 одиниць малокаліберних спортивно-мисливських патронів кільцевого запалення, калібру 5,6 мм., які ОСОБА_3 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Згідно висновку експертизи № СЕ-19/102-25/4301-БЛ від 26.02.2025 «139 (сто тридцять дев`ять) патронів, які були надані на дослідження, являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї. Дані патрони є малокаліберними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби з цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм. Дані патрони придатні для стрільби.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 , органом досудового розслідування визначена за частиною 1 статті 263 КК України, як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

14 березня 2025 року між прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст. ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч. 1 ст. 263 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 263 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому вказав, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію обвинуваченого, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди, а тому просив затвердити угоду у кримінальному провадженні.

Прокурор ОСОБА_4 , в підготовчому судовому засіданні вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання.

Суд, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У пункті 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій та переходить до розгляду угоди.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, подана на затвердження угода про визнання винуватості, у повній мірі відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами, включаючи захисника, участь якого з моменту її ініціювання є обов`язковою.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_3 , за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо якого прямо передбачена законом.

Погоджене сторонами угоди покарання перебуває в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та повністю усвідомлює наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди про визнання винуватості.

Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним і воно не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Отже, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненням якого шкода заподіяна лише суспільним інтересам, тяжкість даного кримінальних правопорушення передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не виявлено обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним; чи виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно неможливим; не виявлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, що у сукупності дає підстави для висновку про відсутність в даному конкретному випадку застережених законом підстав для відмови у затвердженні умов угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також судом враховується, що ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 14 березня 2025 між прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 473-475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14 березня 2025 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною першою статті 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угодою про визнання винуватості покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року справа № 930/455/25, провадження № 1-кс/930/143/25.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-патрони калібру 5,6 мм., у загальній кількості 139 шт., які поміщено для зберігання у кімнату зберігання речових доказів, що за адресою: м. Вінниця, вул. Театральна, 10 - знищити.

-три бумажні коробки, які передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою: вул. Гімназійна, 32, м. Немирів Вінницька область знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Язвинки Немирівського району Вінницької області, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , процесуальні витрати за проведення судової балістичної експертизи № СЕ-19/102-25/4301-БЛ від 26.02.2025, у розмірі 1591 грн. 80 коп. ( одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна грн.. 80 коп.) на користь держави: отримувач коштів: ГУК у Вінницькій області/м. Немирів - 24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37979858, банк отримквача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UA0002796, код класифікації доходів бюджету: 24060300.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Немирівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1