Справа № 587/3912/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000710 від 22 жовтня 2024 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Сумської області, Білопільського району, с. Барило, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, заміжньої, не військовозобов`язаної, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, №255/2023 від 01 травня 2023 року, №451/2023 від 26 липня 2023 року, № 734/2023 від 06 листопада 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, тобто до 13 травня 2024 року, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12 серпня 2024 року, 12 серпня 2024 строком на 90 діб до 09 листопада 2024 року, з 10 листопада 2024 року строком на 90 діб по 07 лютого 2025 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 тимчасово проживала за адресою: АДРЕСА_2 у раніше знайомого ОСОБА_5 .

В середині вересня (точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося за можливе) 2024 року ОСОБА_5 пішов з квартири у своїх справах, а ОСОБА_4 перебувала сама в квартирі та в цей час у останньої виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

У подальшому ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, діючи в умовах воєнного стану з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в одній із кімнат квартири в АДРЕСА_2 , в столі під скатертиною дістала грошові кошти в сумі 6000 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_5 і, тримаючи грошові кошти в руках, покинула місце вчинення злочину та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями завдала матеріального збитку потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 6000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, належного потерпілому ОСОБА_5 , на суму 6000 гривень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України крадіжка з кваліфікуючою ознакою «вчинена в умовах воєнного стану».

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та підтвердила обставини, викладені у обвинувальному акті. Пояснила, що дійсно раніше проживала і на цей час проживає разом з ОСОБА_5 , у вересні 2024 році точного часу не пам`ятає, коли ОСОБА_5 пішов з квартири у своїх справах, знайшла в столі під скатертиною кошти в сумі 6000 грн, які належали ОСОБА_5 , взяла їх без дозволу та в подальшому розпорядилася на власний розсуд. На цей час щиро розкаялась, кошти повернула потерпілому, запевнила суд, що таких дій більше не вчинятиме.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що обвинувачена вірно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності її позиції, зважаючи на те, що обвинуваченій було роз`яснено те, що вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, про що остання не заперечувала, а тому судовий розгляд кримінального провадження було проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

У зв`язку із зазначеним, обираючи обвинуваченій вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке за кваліфікацією ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини обвинуваченої, мотивацію такого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога або психіатра не перебуває, раніше не притягувалася до кримінальної або адміністративної відповідальності, за місцем проживання заяви і скарги на неї до виконавчого комітету сільської ради не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, судом визнається її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодуванню завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення, характеризуючих даних про особу обвинуваченої, зізнавальних показів у вчиненому, незмінної поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду, відшкодування завданої шкоди, суд вважає необхідним і достатнім для її виправлення й попередження вчинення нового злочину призначити покарання у мінімальних межах санкції статті кримінального закону, за яким визнає її винною.

У той же час суд, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема, характеру її діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої до вчинення злочину, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням обвинуваченою кримінального правопорушення, і характеризують поведінку останньої після його вчинення, а саме розкаяння у вчиненому, відшкодування шкоди, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, тощо, приходить до висновку, що вищенаведене істотно знижує фактичну ступінь тяжкості вчиненого злочину і вказує на незначний ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, тобто можливість його виправлення без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконання покладених на неї судом відповідно до ст. 76 КК України обов`язків.

Саме таке покарання, на думку суду, є співмірним та пропорційним для обвинуваченої, виходячи із правових позицій, неодноразово висловлених Європейським Судом з прав людини у своїх рішеннях, де зазначається, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Цивільний позов у провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні, запобіжні заходи та заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374, 395, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком, тривалістю 2 (два) роки, якщо протягом указаного строку вона не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засуджену такі обов`язки:

1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази в справі відсутні.

Запобіжний захід у провадженні не обирався, цивільний позов у провадженні не заявлявся.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області.

Суддя ОСОБА_1