ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/540/25 Справа № 206/101/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року частково задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 26 днів, до 18 березня 2025 року включно. Визначено підозрюваному ОСОБА_8 заставу у розмірі 242 240 грн. У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_8 , покладено процесуальні обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ст. 194 КПК України

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, не працює і не має джерела доходів, і цим ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не надано належних доказів заявлених ризиків, а саме переховування від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків чи потерпілих та вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 , є військовослужбовцем, і у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, останній повернеться у військову частину НОМЕР_1 для провадження військової служби.

Також вказує, що слідчий суддя, не оцінивши належним чином докази по справі, прийшов до необґрунтованого висновку про недостатність застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді і відсутність підстав для застосування до підозрюваного менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_8 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, даний факт підтверджується достатньою мірою для вирішення питання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу на етапі досудового розслідування, що не оспорюється стороною захисту в апеляційній скарзі.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню розпочато лише 10 січня 2025 року та органу слідства необхідно провести слідчі дії за участю свідка та потерпілого, ризик незаконного впливу на останніх з боку підозрюваного також існує.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику вчинення нових кримінальних правопорушень, свідчить і те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив корисливий злочин.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При цьому також приймається до уваги, що ОСОБА_8 не працює, легального джерела доходів не має, на шлях виправлення не став з огляду схильність до вчинення корисливих злочинів, неодружений, не має на утриманні малолітніх дітей, а отже не обтяжений вагомими соціальними зв`язками, що могли б стримувати його від реалізації ризиків, встановлених ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 , згідно із поясненнями прокурора у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з 18.01.2025 року самовільно залишив військову частину, в якій проходив службу.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що підозрюваному визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у відповідності до вимог ст. ст. 183,182 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного злочину, майнового стану підозрюваного, в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, через щодо доводи захисту про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу належить вважати безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності наявності відносно ОСОБА_8 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та відсутності підстав для висновку про неможливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, - є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного слідчим питання на користь його підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4