Справа №718/3077/24
Провадження №1-кп/718/128/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Кіцмань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219 від 12.08.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Глиниця, Чернівецького району, Чернівецької області, українки, громадянки України, з середньою освітою, вдови, офіційно не працевлаштованої, має на утриманні п`ятеро малолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 127 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника обвинуваченої ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , на початку червня 2024 року, перебуваючи на території господарства, в якому вона проживає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння фізичного болю та моральних страждань своєму малолітньому сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протиправно, з метою покарання за неслухняну поведінку, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права та свободи людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», де передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу та особисту недоторканість та захист гідності, а також захист від усіх форм фізичного та психічного насильства, здійснювала дії спрямовані на катування, що виражалось в умисному заподіянні сильного фізичного болю та моральних страждань малолітньому ОСОБА_8 , а саме, нанесла удари руками по голові, ногах та руках хлопця, а також на тривалий термін прив`язала його металевим ланцюгом за ногу до дверей підсобного приміщення, що знаходиться позаду житлового будинку.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 127 КК України катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання з метою покарати ОСОБА_8 за дії, вчинені ним.

Крім того, з середини червня 2024 року по 12.08.2024 ОСОБА_3 , перебуваючи на території господарства, в якому вона проживає, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння фізичного болю та моральних страждань своєму малолітньому сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повторно, протиправно, з метою покарання за неслухняну поведінку, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права та свободи людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», де передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу та особисту недоторканість та захист гідності, а також захист від усіх форм фізичного та психічного насильства, систематично здійснювала дії спрямовані на катування, що виражалось в умисному заподіянні сильного фізичного болю та моральних страждань малолітньому ОСОБА_8 , а саме, наносила удари руками по голові, ногах та руках хлопця, а також на тривалий термін прив`язувала його металевим ланцюгом за праву чи ліву ногу до дверей підсобного приміщення, що знаходиться позаду житлового будинку.

Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_3 , малолітньому ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта Кіцманського МРВ ЧОБ СМЕ № 116-Е від 13.08.2024 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців: в ділянці правого стегна, в ділянці правого колінного суглобу, в ділянці лівого стегна, в ділянці обох гомілок та обох гомілково-ступеневих суглобів, отримані внаслідок нанесення ударів руками по ногах сторонньою особою, а також від дії ланок залізного ланцюга, під час прив`язування, при здавлені ніг пальцями рук сторонньої особи під час прив`язування, заподіяні у різні періоди часу і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 127 КК України - катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання з метою покарати ОСОБА_8 за дії, вчинені ним, за кваліфікуючою ознакою: вчинене повторно.

Позиція учасників провадження

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , після роз`яснення їй суті обвинувачення, свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1,2 ст.127 КК України, визнала повністю. Пояснила, що її син ОСОБА_9 , 2013 р.н. завжди був шустрим хлопчиком, зі складним характером, але після смерті батька в грудні 2022 його поведінка значно погіршилась. Давид почав тікати з дому, тягнувся до старших чоловіків, став неконтрольованим. Неодноразово усією сім`єю шукали його, боялись за його життя та здоров`я. Погіршилось успішність навчання в школі, ОСОБА_9 тікав з уроків, а тому завуч школи запропонувала перевести ОСОБА_9 на інклюзивну форму навчання. За таку неслухняність та неконтрольовану поведінку прийшлось його прив`язати ланцюгом за ногу до дверей сарая. Прив`язування відбувалось неодноразово протягом літа, але це було тільки з метою його виховання, нічого погано своїй дитині не хотіла зробити. Щодо інших 5 менших дітей подібного не вчиняла, вони слухняні, і свою любов до всіх дітей виявляла однаково. 12.08.2024 прив`язала сина ланцюгом до ноги щоб нікуди не втік, а сама пішла в аптеку за ліками для батька. Вину свою у вчиненому визнає, щиро шкодує про вчинене, обіцяє такого більше не робити. З 12.08.2024 ОСОБА_9 відібрали в неї, він проживає у патронатній сім`ї в смт.Берегомет, де вона відвідує сина, спілкується з ним по телефону.

Прокурор ОСОБА_4 підтримала викладене обвинувачення, запропонувала порядок дослідження доказів, що передбачений ч.3 ст. 349 КПК України, адже обвинувачена вину визнала, не оспорює фактичні обставини справи, а всі учасники судового провадження не заперечують проти цього.

Виступаючи в судових дебатах прокурор ОСОБА_4 висловила міркування щодо призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 та ч.2 ст.127 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточного шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 5 років , із встановленням, на підставі ст. 75 КК України, іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 п.2 ч.3 ст. 76 КК України. Крім того, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначеним покаранням не пов`язаного з позбавленням волі, просила застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, терміном на 3 місяці.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 просили суд не призначати надто суворе покарання, адже ОСОБА_3 являється матір`ю 5 малолітніх дітей, яких виховує самостійно, щиро розкаюється у вчиненому, зробила для себе відповідні висновки, планує повернути ОСОБА_9 в сім`ю.

Законний представник ОСОБА_6 пояснила, що в службу в справах дітей не надходило скарг на ОСОБА_3 , її сім`я раніше в поле зору служби не попадала. Сподівається, що матір зробила висновки для себе.

Представник потерпілого ОСОБА_7 покладається на розсуд суду щодо міри покарання ОСОБА_3 .

Встановлені судом обставини.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 127 КК України, доведена повністю.

Оскільки обвинуваченою, іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, ОСОБА_3 правильно зрозуміла зміст пред`явленого їй обвинувачення, в учасників процесу відсутні сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів справи, які характеризують її особу, документів, що стосуються речових доказів.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченої, які вона надала суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленою із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1,2 ст. 127 КК України, за обставин наведених у вироку.

Такі, покази обвинуваченої ОСОБА_3 , надані нею у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

Кваліфікація дій обвинуваченої судом

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 кваліфіковано вірно за ч.1,2 ст. 127 КК України.

Адже ОСОБА_3 вчинила катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання з метою покарати малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за дії, вчинені ним. В подальшому, ОСОБА_3 повторно вчинила катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання з метою покарати малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за дії, вчинені ним, за кваліфікуючою ознакою: вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченій, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватої та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує повне визнання нею своєї вини, ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винної, яка посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні 5 малолітніх дітей, яких виховує самостійно, являється багатодітною матір`ю (а.с.16-21), раніше не судима, офіційно не працевлаштована, на спеціальних обліках у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрацію у власному будинку в АДРЕСА_1 .

Обставинами, згідно п.1 ч.1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, відповідно до п.п.6, 6-1 ч.1 ст. 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом встановлено вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносин.

З досудової доповіді органу пробації від 03.12.2024 вбачається, що за наслідками дослідження інформації, що характеризує особистість обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем її проживання, умов її життєдіяльності, способу життя, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також її ймовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства та становить низьку небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган пробації вважає доцільним застосувати п.2 ч.3 ст.76 КК України. (а.с.57-60) Таким чином, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого, результатів досудової доповіді, наявності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій, повне та беззастережне визнання обвинуваченою своєї вини, щире каяття, надання правдивих показань в суді, бажання ОСОБА_3 виправити ситуацію, що склалася, також зважаючи на позицію представника потерпілого, законного представника в судовому засіданні, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування реальної міри покарання, а тому знаходить підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування щодо неї вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Покарання за ч.1 та ч.2 ст.127 КК України ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статей. На підставі ч.1ст. 70 КК України, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за сукупністю кримінальних правопорушень.

При цьому, застосування мінімального покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченої від відбування покарання із покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, тобто без ізоляції від суспільства, буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення обвинуваченої, а також для запобігання вчинення нових злочинів як нею, так і іншими особами та сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Разом з тим, в інтересах малолітнього потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд рахує правильним застосувати до ОСОБА_3 декілька обмежувальних заходів терміном на 1 місяць, відповідно до п.п.1,2,4,5 ч.1ст.91-1 КК України.

Мотиви інших рішень

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався і підстав для обрання суд не вбачає.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.127 КК України, і призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Одночасно з призначенням покарання, застосувати до ОСОБА_3 обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство, терміном на 1 (один) місяць, які передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме:

- заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

- обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини;

- заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- направлення для проходження програми для кривдників.

Після набрання вироком законної сили, речовий доказ: металевий ланцюг, упакований в сейф пакет PSP2145243, який знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП №2 (м.Кіцмань) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області знищити (а.с.34-35)

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням лише резолютивної частини вироку.

Суддя: ОСОБА_1