ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1223/23 Номер провадження 11-кп/814/978/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000003 від 02.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградне, Аламединського району, Киргизія, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08.02.2025.

Визначено ОСОБА_7 заставу в 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, районний суд послався на те, що з урахуванням особи ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, інкриміновані злочини вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його системний характер протиправної поведінки та схильність до вчинення кримінальних правопорушень, на даний час обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків, ніде не працює, тобто не має легальних джерел доходу, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що знаходячись на волі останній може незаконно впливати на свідків, продовжувати злочинну діяльність, переховуватися від суду, а тому ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали та не змінилися.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що клопотання прокурора обґрунтоване лише формальними нормами КПК України без належного обґрунтування наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує, що твердження про те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового строку не можуть бути підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, з урахуванням презумпції невинуватості, не доведена вироком суду.

Зазначає, що в судовому засіданні, яке відбулось 11.12.2024, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що до нього було застосовано недозволені методи дізнання, з приводу чого він звернувся із заявою до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

Вказує, що обвинувачений пояснював, що мобільний телефон, який є предметом кримінального провадження, він знайшов, а потерпілий ОСОБА_9 повідомляв суду, що заяву про вчинення кримінального правопорушення була складена поліцейськими самостійно, йому зачитана не була, а він особисто її не читав, оскільки має проблеми зору, тому підписав те, що вказали поліцейські.

Крім того зазначає, що потерпілий ОСОБА_9 пояснив, як зник телефон йому не відомо, оскільки був в нетверезому стані і міг його загубити, а також, що протокол слідчого експерименту від 03.01.2024 він особисто не підписував, оскільки був у відрядженні в Запорізькій області і з цього приводу, також направлено відповідне звернення до ТУ ДБР у м. Полтаві.

Вважає, що цілодобовий домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом для досягнення цілей кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу подану в інтересах обвинуваченого та просили її задовольнити з підстав у ній наведних. Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні звернувся із письмовими доповненнями до апеляційної скарги захисника, які просив долучити до справи, та в яких ставить питання про скасування ухвали суду і просить обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, заперечує існування ризиків наведених прокурором.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000003 від 02.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час розгляду зазначеного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою суду першої інстанції задоволено 11.12.2024.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Так ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в період іспитового строку, що свідчить про його системний характер протиправної поведінки та схильність до вчинення кримінальних правопорушень, не має міцних соціальних зв`язків, ніде не працює, тобто не має легальних джерел доходу, під загрозою покарання може вдатися до спроб ухилитися від суду.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку, а захисником не наведено в апеляційній скарзі доводів які б переконали у зворотному.

З приводу доведеності вини у вчиненому злочині та доводів захисника зокрема що стосуються оцінки доказів, то дані питання в порядку перегляду продовження запобіжного заходу не вирішуються, оскільки є предметом розгляду суду першої інстанції по суті справи та оцінюються при винесенні остаточного рішення.

В той же час, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. The United Kingdom), п. 32, SeriesA, № 182), що має місце в даному випадку та дає достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 міг вчинити інкримінований йому злочин в період іспитового строку, а отже ймовірність настання ризиків в даному випадку є досить високою.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що до нього було застосовано недозволені методи дізнання, з приводу чого він звернувся із заявою до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, підлягають врахуванню, однак не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки даний факт має перевірятися відповідним органом досудового розслідування, а результатам цього розслідування має бути надана оцінка судом першої інстанції в межах розгляду справи по суті.

Отже захисником та обвинуваченим не доведено, що цілодобовий домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом для досягнення цілей кримінального провадження.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4