Справа № 357/2689/25
У Х В А Л А

04 березня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_3 ,

власник майна: ОСОБА_4

представник власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква, Київської області, в приміщенні суду, в залі судових засідань № 2, по кримінальному провадженню №0000557 від 26.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, по матеріалам кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000557 від 26.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, тимчасово вилучене в ході проведення 26.02.2025 огляду місця події, а саме: автомобіль марки DAF моделі XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ФГ «Дукат»; причіп МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_6 , із завантаженими трьома металевими трубами, довжиною близько 20 м, діаметром 1,5 м кожна, власником яких є ОСОБА_4 ; автомобіль марки Renault моделі Magnum 480, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_7 ; причіп марки Hangler моделі 3-SPEL-24, номер шасі 0, власником якого є ОСОБА_7 , із завантаженими трьома металевими трубами, довжиною близько 20 м, діаметром 1,5 м кожна, власником яких є ОСОБА_4 , що перебувають на відкритій ділянці місцевості за координатами 49.7537347, 30.0694530 у с. Глибічка Білоцерківського району Київської області. Заборонити власникам вищевказаного майна, а також третім особам, які заявлять право вимоги на вищевказане майно, відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися ним.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000557 від 26.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області 26.02.2025 надійшла заява ОСОБА_4 про те, що в період з 22.02.2025 по 26.02.2025 невстановлені особи, діючи умисно, протиправно, під час дії воєнного стану, здійснили демонтаж водогону «Дніпро-Рось», що належить ТОВ «Новація-1» між очисними спорудами (вул. Ставищенська, 130) і водозабором на річці Рось та викрали металеві труби.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, 26.02.2025 в період часу з 19 год. 00 хв. по 19 год. 40 хв. проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості за координатами 49.7537347, 30.0694530, що знаходиться у с. Глибічка Білоцерківського району Київської області на якій виявлено та вилучено: автомобіль DAF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 з причіпом МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_7 , завантажений трьома металевими трубами, довжиною близько 20 м, діаметром 1,5 м кожна; автомобіль Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 з причіпом Hangler 3-SPEL-24, номер шасі 0, завантаженим трьома металевими трубами, довжиною близько 20 м, діаметром 1,5 м кожна.

В ході досудового розслідування встановлено, що транспортування вищевказаних труб здійснювалося автомобілем марки DAF моделі XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 з причіпом МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобілем марки Renault моделі Magnum 480, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 з причіпом марки Hangler моделі 3-SPEL-24, номер шасі 0.

В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримала з викладених у ньому підстав та просила їх задовольнити. При цьому прокурор пояснила, що на момент розгляду клопотання власником майна, яке є предметом злочину за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме металевих труб, являється ОСОБА_4 , який отримав вказане майно в порядку спадкування прав на ТОВ «Новація-1», якому на праві влсності належить водогін «Дніпро-Рось». Крім цього, щодо договору № 2711/24 від 27.11.2024 укладеного між ТОВ "НОВАЦІЯ-1" в особі директора ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9 , прокурор зазначила, що вказаний договір укладено щодо нерухомого майна, а тому такий договір потребує нотаріального посвідчення, оскільки такого посвідчення договір не містить, тому вважає його нікчемним.

Представник власника майна ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотння обґрунтовуючи це тим, що в ході огляду місця події було незаконно та безпідставно вилучено належні ОСОБА_9 металеві труби у кількості 6-ти штук, які після демонтажу знаходилися на вантажних автомобілях, які також незаконно та безпідставно вилучено, а саме автомобіль марки DAF моделі XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , власником якого є ФГ «Дукат»; причіп МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 та автомобіль марки Renault моделі Magnum 480, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , причіп марки Hangler моделі 3-SPEL-24, номер шасі 0, які були орендовані ОСОБА_9 для перевезення сталевих труб після їх демонтажу.

Так, представник власника майна зазначає, що зі слів працівників поліції огляд та подальше вилучення металевих труб здійснювалося на підставі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (крадіжки), яке надійшло від ОСОБА_4 , який у своїх заяві визначив себе, як власник вказаного майна, тобто металевих (сталевих) труб.

При цьому, представник власника майна вказав, що згідно договору № 2711/24 від 27.11.2024 року та акту прийому - передачі від 28.11.2024 року, ОСОБА_9 є власником сталевої труби на ділянці площею 2300 м, діаметром 1420 мм та 300 м, діаметром 1020 мм, розміщених під землею від водоочисних споруд питної води ТОВ «Білоцерківвода» (м. Біла Церква вул. Ставищанська, 130) та насосною станцією 1-го підйому (водозабір на р. Рось с. Глибочка, Білоцерківського району), що є частиною магістрального водоводу «Дніпро- Рось», тобто є власником металевих труб, що входять до складу насосної станції 1-го підйому водозабір на р. Рось с. Глибочка, Білоцерківського району.

Таким чином, представник власника майна вважає, що в поданому клопотанні взагалі відсутні відомості про власника (володільця) майна, яке належить арештувати, так само як і будь-які документи, що підтверджують право власності на майно, тобто подане клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8 , який був керівником ТОВ «Новація-1», якому на праві влсності належить водогін «Дніпро-Рось». Так, ОСОБА_4 , як спадкоємець першої черги звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чи вважає, що є власником металевих труб, які знаходяться на відкритій ділянці місцевості за координатами 49.7537347, 30.0694530 у с. Глибічка Білоцерківського району Київської області та належать ТОВ «Новація-1».

Слідчий суддя вислухавши доводи прокурора по заявленому клопотанню, позицію інших учасників, дослідивши матеріали, які додані до клопотання, приходить до наступних висновків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Так, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №0000557 від 26.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, прокурор зазначає, що відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України внесені до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 про те, що в період з 22.02.2025 по 26.02.2025 невстановлені особи, діючи умисно, протиправно, під час дії воєнного стану, здійснили демонтаж водогону «Дніпро-Рось», що належить ТОВ «Новація-1» між очисними спорудами (вул. Ставищенська, 130) і водозабором на річці Рось та викрали металеві труби.

У зв`язку з чим, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, 26.02.2025 в період часу з 19 год. 00 хв. по 19 год. 40 хв. проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості за координатами 49.7537347, 30.0694530, що знаходиться у с. Глибічка Білоцерківського району Київської області на якій виявлено та вилучено: автомобіль DAF XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 з причіпом МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_7 , завантажений трьома металевими трубами, довжиною близько 20 м, діаметром 1,5 м кожна; автомобіль Renault Magnum, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 з причіпом Hangler 3-SPEL-24, номер шасі 0, завантаженим трьома металевими трубами, довжиною близько 20 м, діаметром 1,5 м кожна.

Постановою старшого слідчого Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000557 від 26.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, з метою збереження речових доказів, у досудового слідства вникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Прокурор вважає, що вилучене під час огляду 26.02.2025 майно є предметом кримінального правопорушення та його знаряддям, що зберегли на собі сліди його вчинення.

Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 автомобіль марки DAF моделі XF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 зареєстровано на ФГ «Дукат».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 причіп МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_4 зареєстровано на ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Renault моделі Magnum 480, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі НОМЕР_6 , зареєстровано на ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу причіп марки Hangler моделі 3-SPEL-24, номер шасі 0, зареєстровано на ОСОБА_7 .

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору оренди транспортних засобів з екіпажом (водієм) № ЛО-035 від 20.02.2025 ФОП ОСОБА_7 (орендодавець) надав у користування ФОП ОСОБА_9 (орендар) транспортний засіб автомобіль Renault-magnum д.н.з. НОМЕР_10 з навіпричепом Hangler, д.н.з. НОМЕР_11 строком на один рік.

Згідно договору суборенди № 2502/25 від 25.02.2025 ФОП ОСОБА_11 (орендодавець) надав ФОП ОСОБА_9 (орендарю) у користування терміном на 1 рік транспортний засіб автомобіль DAF FX 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно договору купівлі- продажу від 27.01.2025, ФГ «Агат» в особі ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_12 транспортний засіб- причеп МАЗ д.н.з. НОМЕР_12 .

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що згідно договору оренди транспортних засобів з екіпажом (водієм) № ЛО-035 від 20.02.2025року ФОП ОСОБА_7 (орендодавець) надав у користування ФОП ОСОБА_9 (орендар) транспортний засіб автомобіль Renault-magnum д.н.з. НОМЕР_10 з навіпричепом Hangler, д.н.з. НОМЕР_11 строком на один рік.

Згідно договору суборенди № 2502/25 від 25.02.2025 року ФОП ОСОБА_11 (орендодавець) надав ФОП ОСОБА_9 (орендарю) у користування терміном на 1 рік транспортний засіб автомобіль DAF FX 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно договору купівлі- продажу від 27.01.2025 року, ФГ «Агат» в особі ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_12 транспортний засіб- причеп МАЗ д.н.з. НОМЕР_12 .

Також, в судовому засіданні встановлено, що згідно договору № 2711/24 від 27.11.2024 та акту прийому - передачі від 28.11.2024, власником сталевої труби на ділянці площею 2300 м, діаметром 1420 мм та 300 м, діаметром 1020 мм, розміщених під землею від водоочисних споруд питної води ТОВ « Білоцерківвода» (м. Біла Церква вул. Ставищанська, 130) та насосною станцією 1-го підйому ( водозабір на р. Рось с. Глибочка, Білоцерківського району), є ОСОБА_9 .

Так, слідчий суддя зазначає, що відповідності до вимог ЦК України правочин підлягає нотаріальному посвідченню у випадках укладання договору купівлі - продажу, дарування, ренти, довічного утримання щодо нерухомосиі, договір іпотеки, договір про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ (якщо це передбачено статутом).

За змістом статті 181 ЦК Україхни, до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких без втрат їхнього призначення є неможливим.

Пунктом 1.1. договору № 2711/24 від 27.11.2024 визначено, що предметом договору є роботи по демонтажу та подальшої передачі сталевих труб новому власнику. Тобто, металеві труби, якщо вони можуть бути демонтовані без втрати функціональності являються рухомим майном, а відтак, твердження прокурора про обв`язковість нотаріального посвідчення договору є безпідствним.

Будь яких інших доводів чи документів, які б свідчили про нікчемність, недійсність чи оспорюваність договору № 2711/24 від 27.11.2024 суду не надоно, відтак суд не має правових підстав сумніватись щодо правомірності його укладення.

Крім цього, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до вимог статей 1216 та 1220 ЦК України спадкоємець стає власником майна з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця або з дня, коли його було оголошено померлим. Однак для набуття права власності на спадкове майно спадкоємець має прийняти спадщину. Отже, спадкоємець стає власником майна з моменту відкриття спадщини, але для здійснення повних правомочностей (продажу, дарування тощо) йому потрібно отримати свідоцтво про право на спадщину, яке є підставою для реєстрації права власності.

Разом з цим, в супереч п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, прокурором до матеріалів клопотання не надано жодного документа, який підтверджує право власності на майно ОСОБА_4 , або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

При цьому, до клопотання не надано будь якого документального підтвердження про подачу заяви про вступ у спадщину ОСОБА_4 , свідцтва про смерть ОСОБА_13 , інформації чи входить до спадщини корпоративні права ТОВ "Новація-1".

З огляду на викладене, клопотання не містить викладення фактичних обставин справи, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Сам по собі факт наявності постанови про визнання вказаного майна речовим доказом не є ключовим фактором, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно ч.1 ст.318 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши клопотання з додатками до нього, в сукупності встановлених слідчим суддею фактичних обставин свідчить про наявність цивільно-правових відносин, які регулюються нормами цивільного права. В наданих суду матеріалах справи відсутні докази існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою кримінального правопорушення, прокурором не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, що виключає можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що і обумовлює висновок суду щодо неможливості задоволення клопотання.

Отже, з урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту на майно слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 167, 170-173, 175, 309, 392, 532, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000557 від 26.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 06.03.2025 о 16:30 год. за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Павла Скоропадського, 4А, зал судового засідання № 1 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Слідчий суддяОСОБА_14