Номер провадження: 11-кп/813/1024/25
Справа № 494/563/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року, у кримінальному провадженні №000536, внесеному до ЄРДР 09 листопада 2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чигирин, Березівського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , який досяг пенсійного віку, має загальну середню освіту,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта у загальному розмірі 4152 (чотири тисячі сто п`ятдесят дві) гривні 94 копійки.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 07 листопада 2021 року, біля 16 години 00 хвилин, обвинувачений, в світлу пору доби, за наявності денного освітлення, маючи посвідчення водія, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по дорозі без опадів, на вулиці Миру села Чигирин Березівського району Одеської області здійснив проїзд навпроти будинку 102, на вулиці Миру села Чигирин Березівського району Одеської області, де порушив пункти 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), відповідно до яких під час з`їзду з проїзної частини вулиці не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, не здійснив контроль безпечного руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення й допустив наїзд автомобілем на потерпілого, який сидів навпочіпки перед лавкою біля паркану будинку, притиснувши останнього переднім бампером автомобіля до лавки.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритих переломів остистих відростків І-ІV поперекових хребців, закритих переломів поперечних відростків 1-V поперекових хребців та закритого перелому XII ребра зліва, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді синців поперекової ділянки справа і зліва, правої гомілки.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, якій зазначав, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- суд першої інстанції безпідставно не визнав недопустимим доказом протокол слідчого експерименту, який отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого, оскільки проведений за відсутності останнього;

- в основу обвинувального вироку було покладено показання свідків, які є родичами потерпілого.

На підставі викладеного, захисник просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали у повному обсязі подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор та потерпілий заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 07 листопада 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, вирішив перевірити на автомобілі зчеплення, зупинився та розвернувся біля будинку потерпілого і поїхав додому; потерпілого біля лавки не бачив; не заперечує факт вживання алкогольних напоїв, після того як повернувся додому; вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає, оскільки потерпілий травмувався десь в іншому місці, а його він просто обмовляє; перебуває на пенсії за віком.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у пред`явленому обвинувачені, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими у ході судового розгляду:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 07 листопада 2021 року після 16 години 00 хвилин, сидів на лавці біля будинку; автомобіль, за кермом якого перебував обвинувачений, в цей час виїхав з подвір`я, проїхав вулицею повз будинок та через 10-15 хвилин повернувся назад; обвинувачений зупинив автомобіль на декілька секунд, після чого почав рух у напрямку будинку; добре розгледів обличчя обвинуваченого в автомобілі та кричав йому, щоб той зупинився, проте він на це не зреагував; не вірив до останнього, що обвинувачений може здійснити наїзд автомобілем на нього; обвинувачений переднім бампером автомобіля притиснув його до лавки; обвинувачений на автомобілі постояв десь 30 секунд і почав рух заднім ходом від будинку; коли обвинувачений від`їхав, зрозумів, що отримав ушкодження; обвинувачений жодного разу перед ним не вибачався та не пропонував допомогу;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що 07 листопада 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, вийшла на вулицю зустрічати корів; бачила як обвинувачений проїхав автомобілем на край села; згодом почула галас людей та коли повернулася побачила, як автомобіль обвинуваченого рухається заднім ходом від будинку потерпілого, який лежить біля лавки; разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 побігла до потерпілого, щоб допомогти йому підвестися; дружина потерпілого та ОСОБА_13 допомоги зайти потерпілому до будинку; бачила автомобіль обвинуваченого на відстані приблизно 200 метрів, яким керує лише обвинувачений; раніше обвинувачений неодноразово керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що 07 листопада 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, вийшов на вулицю зустрічати корів; почув крики потерпілого; підійшов разом з ОСОБА_15 до потерпілого, який лежав поруч будинку поруч з лавкою; потерпілий сказав, що обвинувачений здійснив наїзд на нього автомобілем; допоміг підвестися та доправити потерпілого до будинку;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка зазначила, що 07 листопада 2021 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходилася на вулицю та побачила, що потерпілий лежить біля будинку; коли підійшла до потерпілого, той повідомив, що на нього наїхав автомобіль синього кольору, за кермом якого перебував обвинувачений;

- протоколом огляду місця події від 22 листопада 2021 року, відповідно до якого, дорожньо-транспортна пригода мала місце у межах населеного пункту на ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 , на відстані 17,2 метрів від ґрунтової дороги (2.7 м);

- висновком експерта від 18 листопада 2021 року № 100, згідно якого, у потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження: закриті переломи остистих відростків І-IV поперекових хребців; закриті переломи лівих поперекових хребців, закриті переломи лівих поперечних відростків І-V поперекових хребців та закритого перелому ХІІ ребра зліва, синці поперекової ділянки справа і зліва, правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі частини легкового транспортного засобу. Згідно даним медичної документації, тілесні ушкодження могли утворитися 07 листопада 2021 року. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому остистих відростків І-IV поперекових хребців; закритого перелому лівих поперекових хребців, закритого перелому лівих поперечних відростків І-V поперекових хребців та закритого перелому ХІІ ребра зліва потягли за собою тривалий розлад здоров`я (понад 21 день) і за цим критерієм відносяться до середньої тяжкості. Тілесні ушкодження у вигляді синців відносяться до легких тілесних ушкоджень (том 1, а.с. 229-230);

- висновком експерта від 28 вересня 2022 року № 22-4096, згідно якого, що в розглянутих умовах належні дії водія автомобіля регламентувались вимогами пунктів 10.1 та 12.1 ПДР, відповідно до яких водію автомобіля в умовах даної події при з`їзді з проїзної частини вулиці Миру слід було переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а під час руху за межами проїзної частини вулиці Миру, він повинен був здійснювати контроль безпеки руху. В умовах настання події, за умови належного виконання вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР водій автомобіля мав технічну можливість уникнути ДТП. Оскільки водій автомобіля належним виконанням вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, то фактичні дії цього водія, які не відповідали вимогам пункту 10.1, 12.1 ПДР в умовах події, з технічної точки зору, знаходяться в причинному технічному зв`язку з фактом ДТП (том 1, а.с. 246-249);

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_8 , а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Надаючи оцінку доводам захисту про недопустимість протоколу слідчого експерименту, колегія суддів зазначає наступне.

Аналіз мотивувальної частини оскаржуваного вироку свідчить про те, що судом в основу обвинувального вироку не було покладено дані, які отриманні під час слідчого експерименту за участі потерпілого або свідків. При цьому, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що при експертному дослідженні № 22-4096, експертами не використовувались жодні вихідні данні, які отриманні під час слідчого експерименту (а.с.243-245; 246-248 т.1).

Не заслуговують на увагу й доводи захисту, що свідки мали підставу обмовляти обвинуваченого, оскільки є родичами потерплого.

У цьому контексті колегія суддів зауважує на тому, що допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки обвинувачення, зокрема, свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 надавали показання під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за відмову від надання показань та за завідомо неправдиві показання, надані ними пояснення є послідовними, логічними, узгоджуються із іншими наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом першої інстанції доказами. Жодних доказів упередженого ставлення свідків до обвинуваченого ОСОБА_8 , а також наявності між свідками та обвинуваченим неприязних відносин, які були б підставою для сумніву у правдивості та достовірності наданих свідками показань, матеріали провадження не містять, внаслідок чого колегія суддів не вбачає підстав для недовіри наданим свідком показань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту та не вбачає підстав визнати судовий розгляд неповним, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, а вимоги кримінального процесуального закону істотним чином порушеними.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду та не знаходить підстав для його скасування або зміни з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 07 листопада 2021 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, яке карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких.

Таким чином, з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного кримінального правопорушення складають три роки, а отже минули 07 листопада 2024 року.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_8 протягом трьох років з моменту вчинення кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилявся та до кримінальної відповідальності протягом цього часу не притягався.

За приписами частин 2, 3 ст. 285 КПК обвинуваченому, який може бути звільненим від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено право та підстави такого звільнення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності, судове провадження здійснюється в повному обсязі в загальному порядку. Тоді така особа за вироком суду може бути звільнена від покарання на підставі, передбаченій ст. 49 КК, у порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченому роз`яснення право на звільнення від кримінальної відповідальності, проте останній проти звільнення від відповідальності та закриття провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, заперечував.

За цих умов, встановивши правильність висновків суду в частині доведення винуватості ОСОБА_8 та встановивши обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_8 від призначеного оскаржуваним вироком покарання на підставі ст.ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

ВирокІванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року, у кримінальному провадженні №000536, внесеному до ЄРДР 09 листопада 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, - залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеноговироком Іванівського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року,на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4