ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0000635 від 24.10.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дергачі, Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

23.10.2022 приблизно о 18:05 (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ) керував технічно справним автомобілем "VOLKSWAGEN GOLF", р.н. НОМЕР_1 та рухався по Кільцевій автодорозі міста Харкова, зі сторони вулиці Салтівське шосе, в напрямку вулиці Леся Сердюка в місті Харкові. Під час руху в районі перехрестя Кільцевої автодороги міста Харкова та вулиці Леся Сердюка, ОСОБА_5 , діючи необережно, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та безпечні прийоми керування, у зв`язку з чим допустив наїзд на перешкоду у вигляді блоків, які розташовувались на його смузі руху, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), згідно з яким: п. 12.1 "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним".

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем "VOLKSWAGEN GOLF", р.н. НОМЕР_1 , рухався по Кільцевій автодорозі міста Харкова, зі сторони вулиці Салтівське шосе, в напрямку вулиці Леся Сердюка в місті Харкові та під час руху в районі перехрестя Кільцевої автодороги міста Харкова та вулиці Леся Сердюка, діючи необережно, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та безпечні прийоми керування, у зв`язку з чим допустив наїзд на перешкоду у вигляді блоків, які розташовувались на його смузі руху, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, що призвело до спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень та потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиції сторони обвинувачення та захисту.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити йому покарання, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. Додаткове покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами, з урахуванням особи обвинуваченого та позицій потерпілих, просив не застосовувати.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, підтвердивши та пояснивши про обставини, викладені в обвинувальному акті. При призначенні покарання захисник потерпілого просив призначити більш м`яке покарання, а саме у вигляді трьох років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік. Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаялася та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.

Показання ОСОБА_5 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого, його захисника та прокурора, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння правопорушення обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доведеними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження, зокрема, обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Пом`якшуючі обставини це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, був військовослужбовцем, не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Крім того, під час судового засідання суд встановив, що потерпілі не мають претензій морального та матеріального характеру, що підтверджується копіями їх нотаріального посвідчених заяв; ОСОБА_5 є волонтером військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується заявою ТВО командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 , у якій він просить не позбавляти ОСОБА_5 права керування транспортними засобами, оскільки останній займається волонтерською діяльністю, яка безпосередньо пов`язана із керуванням транспортними засобами, вносить свій вклад у захист Батьківщини, виконує завдання, пов`язані із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та інші обставини, а саме:

- обвинувачений скоїв необережний тяжкий злочин;

- відсутність претензій з боку потерпілих. Цивільні позови у межах кримінального провадження не заявлено. Відповідно до копій нотаріально завірених заяв потерпілих від 10.11.2024 за № 1094, 1095 ОСОБА_7 і ОСОБА_9 (мати ОСОБА_6 , яка визнана потерпілою) потерпілі в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, розуміючи значення своїх дій, діючи вільно та відповідно до власного волевиявлення, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, підтверджують що до ОСОБА_5 будь-яких претензій матеріального та морального характеру не мають, просять призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі. Потерпіли підтвердили вказане у судовому засіданні;

- обвинувачений раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України;

- щире каяття, визнання вини. Обвинувачений у судовому засіданні щиро розкаявся, висловив щирий жаль з приводу події правопорушення. Також про відповідну пом`якшуючу обставину вказує прокурор;

- відсутність обтяжуючих обставин;

- на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває;

- позитивною характеристикою. Відповідно до довідки від 10.08.2024 № 3141 командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_10 в період з 14.03.2022 до 18.01.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в районах здійснення зазначених заходів на території міста Харкова, Харківської області, Донецької області;

- активну суспільну позицію, а саме участь у волонтерській діяльності. Відповідно до заяви ТВО командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 займається волонтерською діяльністю, яка безпосередньо пов`язана із керуванням транспортними засобами, вносить свій вклад у захист Батьківщини, виконує завдання, пов`язані із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

- позицію обвинувачення щодо відсутності підстав для застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Суд також ураховує усталену практику Верховного Суду щодо можливості застосування ст. 75 КК України та можливості не застосовувати додаткового покарання (позбавлення права керувати транспортним засобом) у відповідній категорії справ за установлених подібних обставин, зокрема, постанови Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 456/5070/21, від 09.11.2023 у справі № 191/4322/21, від 06.06.2024 у справі № 464/2195/23, у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість звільнення від реального відбування покарання для забезпечення мети покарання виправлення обвинуваченого та без застосування додаткового покарання (позбавлення права керувати транспортним засобом), зокрема, з урахуванням участі обвинуваченого у волонтерських заходах.

Суд звертає увагу, що в період воєнного стану та активних бойових дій на території країни слід більш виважено підходити до оцінки тих людей, які добровільно, безкорисливо, самовіддано займаються суспільно корисною діяльністю, допомагаючи як цивільному населенню, яке постраждало внаслідок збройної агресії ворога, так і воїнам ЗСУ, оскільки заслуги перед Батьківщиною набувають у такий момент підсиленого значення (постанова Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 191/4322/21)

Отже, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд ураховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин (щире каяття, визнання вини), відсутність претензій з боку потерпілих (як однин із основних доводів щодо примирення сторін під час вчинення необережного правопорушення), діяльність обвинуваченого (волонтерська) у їх сукупності і вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки без позбавленням права керувати транспортними засобами і застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на два роки, оскільки саме такий вид покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12" зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через розуміння того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007).

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Речові докази.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2022 накладено арешт на VOLKSWAGEN GOLF, р.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт, накладений ухвалою суду від 28.10.2022.

Процесуальні витрати.

Згідно зі ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_11 на користь держави підтверджені витрати за проведення судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-24/31618-ІТ від 24.10.2024 року у розмірі 3 183,60 грн.

Запобіжний захід.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не застосовувався.

Ураховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань про застосування запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368 370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотирьох) років без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, який обчислюється з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, не застосовувати.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28.10.2022 на вилучене майно VOLKSWAGEN GOLF, р.н. НОМЕР_1 .

Після набрання вироком законної сили речові докази: VOLKSWAGEN GOLF, р.н. НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів центру забезпечення ГУНП в Харківській області повернути володільцю ОСОБА_12 .

Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-24/31618-ІТ від 24.10.2024 року у розмірі 3 183,60 грн стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_13