Справа №766/4023/25
н/п 1-кс/766/2457/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , представника скаржника - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 , подану в його інтересах адвокатом ОСОБА_6 , на дії слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі -

встановила

Адвокат ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді в інтересах ОСОБА_5 зі скаргою на постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, від 14.03.2025 в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання особи потерпілою та про оголошення у розшук транспортного засобу, в якій просить скасувати зазначену постанову та зобов`язати другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, повторно розглянути та прийняти постанови про задоволення клопотань адвоката ОСОБА_6 про визнання особи потерпілою та про оголошення у розшук транспортного засобу.

Обґрунтування скарги.

Другим слідчим відділом (із дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000381 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України на підставі заяви від 13.06.2023, поданої скаржником як захисником ОСОБА_5 .

При цьому, заява подана саме у зв`язку із можливим вчиненням вказаних кримінальних правопорушень саме відносно ОСОБА_5 , який фактично є потерпілим.

Захисником ОСОБА_5 заявлялись клопотання від 06.10.2023 про допит ОСОБА_7 у якості свідка та визнання його потерпілим, про оголошення у розшук автомобіля, а також клопотання від 19.10.2023 про допит ряду свідків, яким можуть бути відомі обставини, що мають значення для досудового розслідування.

У подальшому, зазначені клопотання дублювались, а також подавалась скарга у порядку ст. 308 КПК України у зв`язку із недотриманням розумних строків, у задоволенні якої було відмовлено та повідомлено, що надано вказівки слідчому щодо виконання слідчих дій.

Оскільки станом на 19.02.2025 заявнику не надходило жодного процесуального рішення за результатами розгляду вказаних клопотань, а ОСОБА_5 жодного разу не був допитаний, захисником знову подане клопотання від 19.02.2025 з таким же змістом, а також зазначалося про необхідність повідомити про хід здійснення досудового розслідування.

15.03.2025 на електронну пошту заявника - ІНФОРМАЦІЯ_1 із електронної пошти надійшли скановані копії: супровідного листа за підписом старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсон) ОСОБА_8 від 14.03.2025 вих. № 17-03-3553/2025; постанови старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсон) ОСОБА_8 від 14.03.2025 про часткову відмову у задоволенні клопотання.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, слідчим: задоволено клопотання про допит ряду осіб у якості свідків; відмовлено у задоволенні клопотань в частині визнання ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні, а також в частині оголошення у розшук автомобіля ОСОБА_7 Volkswagen Touareg, д/н НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_5 потерпілим, слідчий зазначив, що на сьогодні не встановлено доказів або об`єктивних даних, які б свідчили про незаконне затримання ОСОБА_7 військовослужбовцями СБУ, а також щодо незаконного вилучення у ОСОБА_5 особистого транспортного засобу, а також підтвердження факту примусу ОСОБА_7 щодо передачі вказаного транспортного засобу на потреби ЗСУ. Одночасно зазначено, що досудове розслідування триває і вказані твердження будуть перевірятись під час здійснення відповідних слідчих дій.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про розшук автомобіля ОСОБА_5 , слідчий зазначив, що кримінально-процесуальним законодавством та іншими нормативно-правовими актами не передбачено спеціального порядку оголошення автомобіля у розшук, натомість місце знаходження вказаного автомобіля встановлюється оперативним підрозділом шляхом здійснення відповідних розшукових заходів, які, станом на сьогоднішній день тривають.

Скаржник не погоджується з постановою в частині відмови у задоволенні клопотань і скаргу обґрунтовує наступним:

1. Щодо наявності права на подання скарги,

Відповідно до пунктів 5) та 7) ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Таким чином, оскільки предметом цієї скарги є визнання протиправною та скасування постанови слідчого в частині відмови у задоволенні клопотань про визнання ОСОБА_7 та у вжитті слідчих (розшукових) дій, спрямованих на розшук незаконно вилученого автомобіля ОСОБА_7 , як захисник ОСОБА_7 , маю право на звернення із пісю скаргою.

2. Щодо дотримання строку на подання скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Таким чином, оскільки оскаржувану постанову скаржником отримано на електронну пошту 15.03.2025, строк на її оскарження спливає 25.03.2025, а тому ця скарга подана своєчасно. Наведена обставина підтверджується скріншотом відповідного електронного листа.

3. Обґрунтування протиправності постанови слідчого від 14.03.2025 в частині відмови у задоволенні клопотань.

3.1. Стосовно відмови у визнанні ОСОБА_7 потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної. фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 цієї ж статті за наявності очевидних та достатніх підстав вважати. що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, із вказаних процесуальних норм випливає, що:

- права та обов`язки потерпілого виникають у особи з моменту подання ним заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення,

- потерпілим є, в тому числі, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди;

- підставою для відмови у визнанні потерпілим може бути лише наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про вчинення кримінального правопорушення подано особою, якій не завдано шкоди.

Скаржник вважає, що у слідчого не було і не має очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 не завдано шкоди кримінальним правопорушенням. При цьому вважаю, що у питаннях визнання особи потерпілою законодавець презюмував вірогідність заподіяння шкоди особі, яка с заявником, і для спростування такої вірогідності саме слідчий зобов`язаний встановити очевидність і достатність даних, що вказують на відсутність заподіяної шкоди.

Тому, наведене рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим істотно порушує права ОСОБА_5 як потерпілого, передбачені ст. 56 КПК України, оскільки за відсутності офіційно визнаного статусу потерпілого він не може їх реалізувати.

Скаржник зазначив, що на день подання скарги ОСОБА_5 навіть не був допитаний, як заявник.

3.2. Щодо відмови у задоволенні клопотання про оголошення автомобілю и розшук.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження с захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із фактів, що є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, є незаконне заволодіння особистим автомобілем ОСОБА_7 , яке вчинено особами у військовій формі із поєднанням погроз життю та здоров`ю та з примусом написати розписку про передачу автомобіля на потреби ЗСУ.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин автомобіль с предметом кримінального правопорушення, який може бути доказом (містити сліди кримінального правопорушення), місцезнаходження якого підлягає встановленню, після чого на автомобіль мав

У пунктах 19-20 постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.03.2020 по справі №№ 266/1617/19 (провадження № 14-594цс19) зазначено наступне:

На спростування таких доводів заявника слід зазначити, що хоча розшук автомобіля і внесення відповідної інформацій до спеціальної інформаційно-пошукової системи органу поліції КПК прямо не визначені як слідча (розшукові) чи засоби забезпечення кримінального провадження, однак підставами застосування цих заходів с насамперед відомості про те, що транспортний засіб може бути предметом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення. Зазначені відомості підлягають перевірці шляхом встановлення місця перебування й огляду автомобіля, дослідження його ідентифікаційних ознак, співставлення останніх із наявною у правоохоронних органів інформацію, з`ясування наявності чи відсутності слідів кримінального правопорушення або інших даних, що можуть свідчити про причетність транспортного засобу до кримінально караних діянь.

Наведені заходи спрямовані на захист прав і законних інтересів потерпілих від кримінальних правопорушень та інших осіб, забезпечення оперативності й ефективності досудового розслідування повного, всебічного й неупередженого з з`ясування обставин злочинів і притягнення кожного з винних до кримінальний відповідальності в міру його вини та виконання інших завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України»

Таким чином, наведеними нормами законодавства та практикою Великої Палати Верховного Суду спростовуються твердження слідчого про те, що на сьогодні відсутні будь-які нормативно-правові акти, які б врегульовували процедуру «оголошення автомобіля у розшуку».

Відповідно, відсутність такої постанови слідчого та відмова у задоволенні відповідного клопотання заявника свідчать, що насправді відповідні відомості до ІШ «Гарпун» не внесені.

При цьому, підставою для відмови у задоволенні клопотання не стало те, що слідчий раніше самостійно прийняв відповідну постанову для внесення відповідних відомостей до ІП «Гарпун», інакше б заявник не оскаржував вказану постанову слідчого в частині відмови у задоволенні клопотання про оголошення автомобіля у розшук.

Скаржник вважає, що відмова у прийнятті постанови слідчого про розшук автомобіля ОСОБА_7 є протиправною, оскільки відсутність реальних та передбачених законодавством заходів щодо розшуку предмету можливого кримінального правопорушення може спричинити до неможливості встановити дійсні обставини кримінального правопорушення.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу, просив суд її задовольнити.

Слідчий просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали за скаргою, слідчий суддя дійшла наступного.

Щодо скарги в частині відмови у задоволенні клопотання про оголошення автомобіля у розшук.

Вичерпний перелік рішень, дій (бездіяльності) слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження визначено ст.303 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час судового розслідування.

Скаржник скаржиться на постанову у відмові у задоволенні клопотання про оголошення автомобіля у розшук.

Розгляд клопотань слідчим врегулювано ст.220 КПК України, а саме: визначено які особи мають право звернутися до слідчого із клопотанням та в які строки слідчий зобов`язаний їх розглянути.

Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права та законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання.

Аналіз ч.1 ст.303 та ч.2 ст.220 КПК України дає підстави дійти висновку відповідно до приписів ч.1 ст.303 КПК України слідчому судді може бути оскаржено тільки бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді клопотання у триденний термін.

За змістом ч.1 ст.30 3КПК України заявником, який має право на оскарження, є тільки заявник про кримінальне правопорушення, і він має право на оскарження тільки відмови у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його повідомленням чи заявою. Інших прав при досудовому розслідуванні заявник немає.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні, в рамках якої подана скарга. Заявником у кримінальному провадженні є адвокат ОСОБА_6 . У повідомленні про вчинення кримінального правопорушення в графі «особа, яка подає заяву» зазначено «захисник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ».

Статус захисника підозрюваного, обвинуваченого адвокат може мати тільки у тому кримінальному провадженні, в якому він здійснює захист підозрюваного чи обвинуваченого. В інших випадках він представник, а у свідка адвокат.

У ч.1 ст.220 КПК України серед осіб, які мають право звернутися до слідчого із клопотанням зазначено «іншу особу, права чи законні інтереси обмежуються під час досудового розслідування, або її представника». Такою особою може бути тільки особа, права якої обмежені чи порушені внаслідок слідчих, процесуальних дій вже під час досудового розслідування.

Скарга не містить обґрунтування обмеження прав чи законних інтересів ОСОБА_5 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, і під час судового розгляду порушення прав та обмежень ОСОБА_5 не встановлено.

У скарзі зазначається, що ОСОБА_5 не був допитаний як заявник, але КПК України не передбачає такої слідчої дії як допит заявника.

Посилання у скарзі на п.7 ч.1 ст.303 КПК України, як на правове обґрунтування права звернення зі скаргою, є безпідставним, оскільки право на оскарження такого рішення мають особи, які у визначеному законом порядку мали право на звернення із таким клопотанням, за яким було постановлено рішення.

Таким чином, ОСОБА_5 не надано права звернення до слідчого із клопотаннями, а відповідно і зі скаргою до слідчого судді на дії (бездіяльність) слідчого, пов`язаних із таким клопотанням. А тому за викладених обставин скарга задоволенню не підлягає.

При відкритті провадження за скаргою зі змісту скарги неможливо було встановити статус особи, в інтересах якої подано скаргу, її право на оскарження, а відповідно встановити підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою, а тому провадження за скаргою було відкрито і скарга розглянута.

Частина 2 ст.307 КПК України визначає які рішення за результатами розгляду скарги може постановити слідчий суддя, а саме: 1) скасувати рішення слідчого, дізнавача, прокурора;1-1) скасувати повідомлення про підозру); 2) зобов`язати припинити дію; 3) зобов`язати вчинити певну дію; 4) відмовити у задоволені скарги. Отже, перелік рішень, які уповноважений постановити слідчий суддя, не містить рішення про визнання бездіяльності протиправною. Тобто, в разі, коли і не було підстав для відкриття провадження, але провадження за скаргою відкрито, то має бути ухвалене одне з рішень, визначених ч.2 ст.307КПК України.

З підстав, викладених вище, скарга задоволенню не підлягає.

Щодо скарги в частині відмови слідчим у визнанні ОСОБА_5 потерпілим.

Відповідно до ч.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому розслідуванні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

ОСОБА_5 слідчим відмовлено у задоволенні його клопотання про визнання потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної. фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно із ч. 2 цієї ж статті права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 цієї ж статті за наявності очевидних та достатніх підстав вважати. що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Клопотання про визнання ОСОБА_5 потерпілим було подано адвокатом ОСОБА_6 .

Згідно змісту клопотання ОСОБА_5 причинена матеріальна та моральна шкода, оскільки у тому, що ОСОБА_5 незаконно затримали та позбавили волі, із застосуванням погроз життю та здоров`ю у нього незаконно вилучили автомобіль.

На переконання слідчого судді для визнання ОСОБА_5 потерпілим слідчому мали бути беззаперечні належні докази незаконного затримання ОСОБА_5 , позбавлення його волі у зв`язку з таким затриманням, та незаконного вилучення у нього автомобіля.

Факт незаконного затримання може бути підтверджений тільки ухвалою суду, постановленої за скаргою в порядку ст.206 КПК України, оскільки слідчому під час досудового розслідування такі повноваження не надані.

Щодо незаконного заволодіння належним ОСОБА_9 автомобілем, то вказаний факт також має бути підтверджений належними доказами.

Кримінальне провадження, в рамках якого подана скарга, здійснюється щодо кримінального правопорушення за ч.2 ст.146 КК України. Частина перша ст.146 КК України передбачає кримінальну відповідальність. За незаконне позбавлення волі або викрадення людини, а частина 2 тієї ж статті - за ті ж самі діяння , вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу.

Отже, незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_5 не є предметом доказування у зазначеному кримінальному провадженні і, на думку слідчого судді, слідчий не повинен збирати докази незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_5 саме у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що у слідчого не було підстав для визнання ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст.303, ч.2 ст.307 КПК України -

постановила:

Відмовити ОСОБА_5 , у задоволенні скарги, поданої в його інтересах адвокатом ОСОБА_6 , на дії слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1