Єдиний унікальний номер судової справи 461/6219/22
Номер провадження 1-в/462/13/25
УХВАЛА

про вирішення питання виконання вироку

(звільнення від покарання за діяння, караність якого законом усунена)

28 січня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові письмове подання Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області (далі Відділ пробації), місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 71/504, електронна пошта: про вирішення питання звільнення від покарання за діяння, караність якого законом усунена стосовно засудженого ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 (дані зазначено згідно матеріалів особової справи засудженого),

встановив:

І. Рух справи (в межах подання).

Провідний інспектор Відділу пробації ОСОБА_5 , 22.11.2024 року (вх. № 26236) на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України (далі КК України) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова із письмовим поданням про вирішення питання звільнення від покарання за діяння, караність якого законом усунена стосовно засудженого ОСОБА_4 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2024 року для розгляду вказаного подання визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

ІІ. Суть подання, що вирішується.

Подання обґрунтоване тим, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком п?ять років. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.

Так, зазначено, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) «Дрібне викрадення чужого майна».

За ч. 1 ст. 51 КУпАП настає адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0, 5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 ст. 51 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0, 5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0, 5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України (далі ПК України), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 481 грн. 00 коп., а 50 відсотків від його розміру становили 1 240 грн. 50 коп.

З огляду на зміст положень ПК України та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 481 грн. 00 коп. (1 240 грн. 50 коп. х 2 = 2 481 грн. 00 коп.)., тому на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Відділ пробації просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання.

ІІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги подання підтримала, не заперечила щодо звільнення від відбування призначеного судом покарання.

Представник Відділу пробації, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду подання, у судове засідання не з`явився.

Засуджений ОСОБА_4 , який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду подання, у судове засідання не з`явився.

Так, суд вважає за необхідне проводити розгляд подання по суті за відсутності засудженого та представника відділу пробації, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду подання.

Відповідно до положень ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, дослідивши письмове подання про вирішення питання звільнення від покарання за діяння, караність якого законом усунена та матеріали особової справи № 44/2023, заслухавши думку прокурора, дійшов наступних висновків.

ІV. Встановлені судом обставини.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2022 року у справі № 461/6219/22 ОСОБА_4 ухвалено визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю два роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого обов`язки (а.с. 2-6, https://reyestr.court.gov.ua/Review/107886822).

Зазначений вирок набрав законної сили 16.01.2023 року та перебуває на виконанні Відділ пробації (а.с. 12).

V. Застосоване судом законодавство при розгляді справи.

На підставі п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК України), 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії»).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і у ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зазначені висновки відображені у постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.08.2024 року у справі № 567/507/23 (провадження № 51-7110 км 23).

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Частиною 6 ст. 3 КК України встановлено норму, за якою зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09.08.2024 року набув чинності Закон України 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0, 5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0, 5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0, 5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України (далі ПК України), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Так, станом на 01.01.2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 481 грн. 00 коп., а 50 відсотків від його розміру становили 1 240 грн. 50 коп.

За таких обставин, при вчиненні крадіжки на суму, яка не перевищує (у даному випадку) 2 481 грн. 00 коп., особа повинна нести адміністративну відповідальність за відповідною частиною ст. 51 КУпАП. При перевищенні ж вказаної суми кримінальну, зокрема за ст. 185 КК України.

З аналізу вказаної норми вбачається, що у разі викрадення особою майна вартістю до (у даному випадку) 2 481 грн. 00 коп., такі дії підпадають під ознаки адміністративної відповідальності та виключають кримінальну, тобто фактично декриміналізовані дії осіб, які вчинили викрадення майна вартістю до (у даному випадку) 2 481 грн. 00 коп.

Декриміналізація це юридична перекваліфікація частини кримінально караних діянь і переведення їх в розряд адміністративних, дисциплінарних та інших правопорушень або правомірних дій. Декриміналізацією також визнається скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин; переведення діянь із категорії злочинних у категорію не злочинів. Практична реалізація декриміналізації допомагає підтримувати кримінальне законодавство в «актуальному» стані, швидко реагувати на зміни у суспільстві та державі.

Під скасуванням кримінальної відповідальності за діяння слід розуміти його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута, зокрема, шляхом: скасування норм Особливої частини КК України; внесення змін до них включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 24.07.2018 року у справі № 569/4061/17).

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 278/1566/21 від 07.10.2024 року зробила висновок, що: «зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподаткованого мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння».

VІ. Висновки суду.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК України та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 481 грн. 00 коп. (1 240 грн. 50 коп. х 2 = 2 481 грн. 00 коп.).

Суд приймає до уваги той факт, що згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2022 року у справі № 461/6219/22, вартість викраденого майна ОСОБА_4 за кожним із епізодів, які мали місце, зокрема: 02.09.2022 року, 05.09.2022 року, 06.09.2022 року, 09.09.2022 року, 12.09.2022 року, 13.09.2022 року, 14.09.2022 року, 15.09.2022 року, 16.09.2022 року, 19.09.2022 року, 20.09.2022 року, 21.09.2022 року, 22.09.2022 року, 23.09.2022 року, 26.09.2022 року, 27.09.2022 року, 28.09.2022 року, 29.09.2022 року, 30.09.2022 року становила менше 2 481 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_4 засуджений за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Подання Залізничного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про вирішення питання звільнення від покарання за діяння, караність якого законом усунена стосовно засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Галицького районного суду м. Львова від 15.12.2022 року у справі № 461/6219/22 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Порядок оскарження ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Залізничний районний суд м. Львова.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1