Справа № 947/4748/25
Провадження № 1-кс/947/2008/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000912 від 10.06.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Лисичанськ, Сєвєродонецького району, Луганської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , інспектора взводу №1 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області, який на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, у звані «капітан поліції», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини, на які у клопотанні посилається сторона обвинувачення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу ГУНП

в Одеській області по особовому складу № 1377 о/с від 15.08.2022 капітана поліції ОСОБА_4 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

У подальшому, відповідно до наказу ГУНП в Одеській області по особовому складу № 1034 о/с від 04.07.2024 капітана поліції ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Одеській області.

На підставі ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ч. 3 ст. 18 КК України, ОСОБА_4 ,перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області є службовою особою правоохоронного органу.

Статтями 3, 19, 21, 27, 28, 29, 68 Конституції України зокрема передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати

на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших вимог діючого законодавства України (Зобов`язання поважати права людини) (далі Конвенція) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи. Статтею 3 Конвенції (Заборона катування) передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. У відповідності до ст. 5 Конвенції (Право на свободу та особисту недоторканність) кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини.

Статтею 2 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах, поміж іншого, охорони прав і свобод людини.

Згідно зі ст. 3 Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 6 Закону, поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 7 зазначеного Закону передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією

та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

У відповідності зі ст. 18 Закону України, поліцейський зобов`язаний, поміж іншого, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

У статті 19 Закону зазначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть зокрема кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Служба в поліції, відповідно до ст. 59 Закону, є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до покладених завдань, згідно зі ст. 23 Закону, поліція, окрім іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 29 вказаного Закону, поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

У статті 30 Закону визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Згідно статті 42 вказаного Закону, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати заходи примусу , в тому числі фізичний вплив (сила).

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Відповідно до ст. 43 Закону, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Згідно із статтею 44 Закону, поліцейський може застосовувати фізичну силу для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_4 , усвідомлюючи свою високу відповідальність, прийняв присягу працівника Національної поліції України вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, передбачено обов`язок поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень, утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України, утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини, стримувати інших поліцейських і працівників поліції від вчинення правопорушень, сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Зокрема, ОСОБА_4 у своїй діяльності керується та повинен знати Конституцію України, закони України, постанови Верховної Ради України, Укази і розпорядження Президента України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, інші нормативно-правові акти, посадову інструкцію, основні засади державної політики у сфері діяльності поліції, правила ділового етикету та професійної етики.

На ОСОБА_4 , як на поліцейського, покладено обов`язок поважати і дотримуватись прав та свобод людини і громадянина, обмежувати їх лише у спосіб та у випадках, що встановлені законом. У разі вчинення протиправних діянь поліцейський несе юридичну відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до розділу ІІ «Завдання, обов`язки та повноваження» посадової інструкції ОСОБА_4 (затвердженої 19.01.2024 начальником відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області полковником поліції ОСОБА_7 ), останній зокрема зобов`язаний:

- виконувати роботу з дотриманням принципів законності та дисципліни;

- забезпечувати дотримання прав та свобод людини та громадянина;

- запобігати вчиненню правопорушень;

- стримано, доброзичливо, відкрито, уважно та ввічливо поводитись, утримуватись від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честі і гідність людини, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

- сприяти керівництву в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

- поважати гідність та честь особи, справедливо та неупереджено ставитися

до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 (далі Правила), ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно з п. 2 розділу І Правил, метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КПК України співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.

Незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно-правових актів, у ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, виник злочинний намір на умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень та супроводжувалися насильством, погрозою застосування насильства, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, за наступних обставин.

28.05.2024 о 00:19 слідчим СВ ВнП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області внесені відомості до ЄРДР під № 0000275 від 28.05.2024 за фактом викрадення невстановленою особою майна на суму 3500,0 доларів США, яке належить ОСОБА_8 , з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Далі, приблизно з 08:45 28.05.2024, на той час оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , разом з тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та начальником сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , у порушення вимог ч. 2 ст. 41 КПК України, за власною ініціативою без наявності письмового доручення слідчого у зазначеному кримінальному провадженні, розпочали проведення процесуальних дій у ньому.

Так, 28.05.2024 о 10:30 ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 до відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, розташованого за адресою: Одеська обл., смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9, доставлено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , супроводжено до службового кабінету № 29, в якому знаходився ОСОБА_4 , та в період часу з 10:32 по 13:19 зазначені працівники правоохоронного органу, перевищуючи свої службові повноваження, звинувачували ОСОБА_11 у скоєнні крадіжки та з метою отримання від останнього зізнавальних свідчень, погрожували йому застосуванням насильства та нанесли тілесні ушкодження.

За результатами протиправних дій, вчинених 28.05.2024 у відношенні ОСОБА_11 працівниками правоохоронного органу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , у зв`язку із погіршенням самопочуття після зазначеної події, зранку 29.05.2024 ОСОБА_11 звернувся до КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня», зробити рентген та за консультацією лікаря травматолога, який в свою чергу оглянувши потерпілого діагностував забій грудної клітини.

У подальшому, у зв`язку з погіршенням стану ОСОБА_11 , останній 31.05.2024 приблизно 20:00 викликав карету швидкої допомоги, яка доправила його до КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня», де черговим лікарем прийнято рішення про госпіталізацію потерпілого на ліжко травматологічного профілю до хірургічного багатопрофільного відділення цієї лікарні та викликано наряд поліції, оскільки потерпілий скаржився на нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками правоохоронних органів.

При огляді лікарем було виявлено: синець, набряк в області грудини розміром 2,0х3,0 см, болісний при пальпації, рухи та нахили тулуба незначно обмежені, болісні, виражені ознаки черепно-мозкової гіпертензії, закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 2743,

ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Овідіопольської селищної ради «Овідіопольська лікарня» в період з 31.05.2024 по 07.06.2024 з діагнозом: Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій грудної клітини.

Так, ОСОБА_4 органом досудового розслідування підозрюється у тому, що він, обіймаючи посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, разом з ОСОБА_10 , який обіймав посаду начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, та з ОСОБА_9 , який обіймав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області та тимчасово виконував обов`язки заступника начальника сектору кримінальної поліції відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст. 3, 19, 21, 27, 28, 29, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 18, 23 Закону України «Про Національну поліцію» та грубо порушуючи норми, передбачені ст.ст. 29, 30, 31, 36, 37, 42, 43, 44 вказаного Закону, нехтуючи покладеними на них службовими обов`язками працівників правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи

їх настання, 28.05.2024 в період часу з 10 години 32 хвилини по 13 годину 19 хвилин, перебуваючи в адміністративній будівлі відділення поліції № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, розташованій за адресою: Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9, з метою спричинення фізичного болю та моральних страждань ОСОБА_11 , який жодних противоправних дій та правопорушень не вчиняв, використовуючи нецензурну лексику та залякування, принижуючи честь і гідність останнього, погрожував йому застосуванням насильства, а також був безпосередньо присутнім, спостерігав та не стримував ОСОБА_9 при нанесенні ним 2 ударів кулаком правої руки в область грудної клітини ОСОБА_11 та 2 ударів долонею правої руки в область правого вуха ОСОБА_11 , спричинивши тим самим останньому моральні страждання та легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забою грудної клітини.

За викладених обставин, 30 січня 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

На обґрунтування необхідності застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, сторона обвинувачення посилається на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У зв`язку з викладеним, враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного, сторона обвинувачення просить обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків.

Позиція сторін у судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_3 вимоги поданого клопотання підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що підозра є обґрунтованою, а ризики вчинення підозрюваним протиправних дій є наявними, тому з метою нівелювання ризиків просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 надав письмові заперечення до яких долучив характеризуючи матеріали відносно особи підозрюваного. У задоволенні клопотання просив відмовити, та застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання посилаючись на те, що ОСОБА_4 свої процесуальні обов`язки виконує належним чином, за місцем служби характеризується позитивно. Стверджує, що жодний із ризиків не існує, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, оскільки його попередня перевірка говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Ризик незаконно пливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинувачення, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належним чином. Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, повідомив, що з підозрою він не погоджується.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Оцінка і мотиви слідчого судді.

З матеріалів клопотання вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000912 від 10.06.2024за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

30.01.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за кваліфікуючими ознаками: перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувались погрозою застосування насильства, а також такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», п. пунктом 175; рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Так, підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_4 міг вчинити вказане кримінальне правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді і досліджених у судовому засіданні джерелах доказів. Що підтверджується, зокрема:

- протоколами допитів ОСОБА_11 в якості потерпілого, під час яких останній повідомив про факт та обставини заподіяння йому моральних страждань та тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ;

- протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками;

- протоколом проведення слідчого експерименту з відтворення обставин подій, що мали місце 28.05.2024, в результаті яких потерпілому ОСОБА_11 спричинено моральні страждання та тілесні ушкодження;

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , яким встановлено легкі тілесні ушкодження у останнього, що могли бути спричинені при механізмі, вказаному ним під час допиту та слідчого експерименту;

- протоколом огляду аудіо-відеозаписів, на яких зафіксовані обставини подій, які мали місце 28.05.2024у приміщеннях, на вході та по периметру адміністративної будівлі ВнП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області, яка знаходиться за адресою: Одеська обл., смт. Овідіополь, вул. Берегова, 9;

- протоколами допитів свідків щодо відомих їм обставин вчинення кримінального правопорушення;

- копіями матеріалів кримінального провадження № 0000275 від 28.05.2024, вилученими під час тимчасового доступу до речей і документів

у ВнП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області;

- іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення є доведеною, тобто зазначені у клопотанні сторони обвинувачення обставини підтверджуються наданими фактичними даними, що містяться у матеріалах клопотання, досліджених у судовому засіданні, які у своїй сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача у причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінуються. Отже, доведення стороною обвинувачення існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, є однією з підстав для застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Слідчий суддя зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Так, злочин, передбачений ч. 2 ст. 365 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років

На думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покарання в сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Отже, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує покарання, що передбачене законом за вчинення особливо тяжкого злочину, який інкримінується ОСОБА_4 та, оцінюючи його у сукупності з іншими наведеними вище обставинами, встановленими в ході розгляду клопотання, приходить до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що наразі не встановлено та не допитано всіх свідків, яким може відомі обставини про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення пов`язаного з перевищенням влади або службових повноважень працівником правоохоронного орган, останній використовуючи свої стійкі зв`язки у правоохоронних органах, може особисто чи опосередковано впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, враховуючи те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 в тому числі групується й на показах потерпілого ОСОБА_11 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 може здійснювати вплив на нього, що в подальшому може вплинути на встановлення істини у справі.

До того ж, слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування триває і є необхідність у встановленні та допиті інших свідків, проведенні додаткових допитів вже встановлених свідків, у тому числі можливих одночасних допитів свідків та підозрюваного.

При оцінці вказаного ризику слідчий суддя враховує встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. Суд під час судового провадження може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав, отримав усно від свідків (ст. 23 КПК України). Тобто, ризик незаконного впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Отже, стороною обвинувачення обґрунтовано, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, спрямовані на вплив у поза процесуальний спосіб на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання органу досудового розслідування достовірних показань щодо його участі у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Водночас, сторона обвинувачення посилається й наявність в рамках даного кримінального провадження й ризиків, передбачених п.п. 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому, обставини, на які орган досудового розслідування посилається в обґрунтування наявності вказаних ризиків, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, у зв`язку з чим ці ризики не враховуються слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя вважає, що прокурор довів у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, частини 1 статті 177 КПК України: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, також на виконання вимог ст. 178 КПК України на підставі наданих сторонами матеріалів враховує відомості про особу підозрюваного, а саме те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем роботи позитивно характеризується, є учасником бойових дій, нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції».

Отже, на цьому етапі кримінального провадження, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та 2-х доведених ризиків, відомості щодо особи підозрюваного, застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У клопотанні слідчий просив засотувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, є недостатнім, посилаючись на доводи, викладені у клопотанні.

Оцінюючи обґрунтованість вказаних доводів сторони обвинувачення, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із домашнім арештом, за ступенем суворості є застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Ризики, які вище були встановлені слідчим суддею, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, є актуальними безвідносно до стадії цього кримінального провадження.

При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; його вік та міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи дані про особу підозрюваного, його вік, сімейний стан, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, такий як особисте зобов`язання, особиста порука чи застава не зможуть в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти вказаним ризикам, оскільки не створюють в достатній мірі стримувальних чинників.

Слідчий суддя вважає, що, з урахуванням наведених вище обставин, на даному етапі кримінального провадження більш ефективним щодо інших запобіжних заходів, з метою запобігання вчиненню ОСОБА_4 позапроцесуальних дій та неналежної процесуальної поведінки, буде цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Щодо покладення на підозрюваного обов`язків.

Відповідно до правил ч. 5 ст. 194 КПК України, з урахуванням доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, необхідність покладення яких доведена стороною обвинувачення у судовому засіданні, а саме: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду (в залежності від стадії кримінального провадження); повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі потерпілим та свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

За таких обставин, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 29.03.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 29.03.2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування, обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1