ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/140/25 Справа № 711/2051/25 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

26 березня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2025, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого,

утриманців не маючого, не працюючого, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій

не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні

кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10.05.2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2025 клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задоволено та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 10.05.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри, обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, якою просить змінити ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначити ОСОБА_7 мінімальний розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано на те, що слідчим суддею при вирішенні питання про визначення розміру застави не взято до уваги, що у ОСОБА_7 відсутні сенс та можливість переховуватися від органів слідства, як і заощадження для нелегального способу життя. Також у підозрюваного відсутня необхідність впливати на свідків, про що зазначено в оскаржуваній ухвалі, оскільки зі свідками проведені всі необхідні слідчі дії, а як саме він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слідчим суддею не вмотивовано.

Захисник стверджує, що органом досудового розслідування належним чином не доведено обов`язковість не визначати підозрюваному розміру застави, а слідчий суддя належним чином не мотивував в цій частині оскаржувану ухвалу та не врахував, що це фактично позбавляє підозрюваного можливості обрати альтернативний триманню під вартою запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків з огляду на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст. 178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів - п.5 ч.4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000122 від 03.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2, ч.3 ст.307 КК України.

12.03.2025 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.

13.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозруу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307 КК України - у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту психотропних речовин; ч.2 ст.307 КК України - у незаконному придбанні, зберіганні, пересиланні з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, а також у незаконному збуті психотропних речовин, вчинених повторно; ч.3 ст.307 КК України - у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропних речовин, вчинених повторно, у особливо великих розмірах, що згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, санкція тяжчого з яких передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Розглядаючи дане клопотання по суті слідчий суддя зазначив про наявність обґрунтованої підозри, обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, даних про особу підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів та за найтяжчий з них передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, підозрюваний не працевлаштований, не має систематичного законного джерела доходу, злочинна діяльність останнього носить цілеспрямований, систематичний характер, він не одружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості застосованого запобіжного заходу та можливості застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави, адже стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою, як і наявність конкретного суспільного інтересу у цій справі, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

На противагу посиланням в апеляційній скарзі захисника щодо невмотивованості рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, апеляційний суд констатує про їх помилковість, адже слідчим суддею таке рішення мотивовано приписами положень за п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, згідно з якими слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, як у даному кримінальному провадженні.

Стосовно недоведеності ризиків, про які вказує у скарзі захисник, зокрема, можливість переховування від органів слідства, незаконного впливу на свідків та ймовірність перешкоджання кримінальному провадження іншим чином, апеляційний суд вважає за потрібне вказати, що метою застосування запобіжного заходу є не карна, а забезпечувальна функція, тобто до підозрюваного може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігав ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і встановленим в судовому засіданні. Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому. У даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу психотропних речовин, що створює загрозу для населення, становить підвищену суспільну небезпеку та дає підстави припускати обґрунтованість зазначених у клопотанні ризиків.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вимоги кримінального процесуального закону дотримано належним чином.

Слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника підозрюваного для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення, а доводи апеляційної скарги захисника правильності висновків слідчого судді не спростовують тазводяться до незгоди з постановленим судовим рішенням.

Отже, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою без можливості внесення застави, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2025 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10.05.2025 року включно без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді