Справа № 125/823/22
Провадження №11-кп/801/354/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000089, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.05.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Жмеринка Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Почток строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 19173 (дев`ятнадцять тисяч сто сімдесят три) гривні 46 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 22.05.2022 близько 20 години 00 хвилин прийшов до ОСОБА_10 , який проживає по АДРЕСА_2 та зайшов до приміщення літньої кухні, де в той час перебували співмешканці ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які сперечалися між собою. В цей час ОСОБА_13 втрутився в суперечку між ними, схопив руками за верхній одяг ОСОБА_11 в районі плечей та відтягнув останнього від ОСОБА_12 . Після чого, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_14 , ОСОБА_13 наніс йому один удар кулаком правої руки в голову. Далі він, продовжуючи свій єдиний умисел спрямований на несення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , наніс йому один удар коліном правої ноги в живіт, від якого потерпілий впав на підлогу. В подальшому ОСОБА_7 наніс ще два удари правою ногою в живіт ОСОБА_14 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження та 24.05.2022 об 12 годині 40 хвилин був госпіталізований до КНП «Барська міська лікарня», де того ж дня о 23 годині 15 хвилин від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до висновку експерта № 36 від 03.06.2022 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми живота з розривом тонкої кишки, крововиливу та забитої рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва. Смерть ОСОБА_11 настала від закритої тупої травми живота з розривом тонкої кишки, яка ускладнилася розвитком дифузного калового перитоніту та інфекційно-токсичним шоком важкого ступеню. Закрита тупа травма живота з розривом тонкої кишки від якої настала смерть ОСОБА_11 за ознакою загрозливих для життя явищ, належить до тяжкого тілесного ушкодження (п.2.1.3 «л» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень») і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Барського районного суду Вінницької області від 24.12.2024 в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить призначити ОСОБА_7 покарання за висунутим обвинуваченням у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також безпідставно визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та сприяння в розкритті злочину. Також суд не врахував те, що обвинувачений не вжив заходів до відшкодування завданої шкоди.

До початку апеляційного розгляду прокурор у відповідності до ст. 403 КПК України подав заяву про відклик апеляції, що має наслідком закриття апеляційного провадження у цій частині.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку місцевого суду в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційна с карга мотивована тим, що сукупність встановлених місцевим судом обставин, які пом`якшують покарання, давали суду підстав для призначення покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті. Також що рахуванням особи винного, останній може бути звільнений від відбування покарання з іспитовим строком.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника з підстав, викладених в ній та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок суду, у тому числі в частині призначеного покарання, законним та обґрунтованим.

Інші учасники будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подавали. Такі обставини відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає у певній мірі обґрунтованими з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У цьому провадженні місцевим судом установлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане із посяганням на життя і здоров`я людини, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вперше притягується до кримінальної відповідальності (т. 1, а. п. 181), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1, а. п. 182-183), позитивно характеризується за місцем проживання (т. 1, а. п. 184). З досудової доповіді, складеної органом пробації встановлено, що обвинувачений проживає з дружиною та неповнолітнім сином, утримує себе та сім`ю тимчасовими заробітками, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінюються як середній (т. 1, а. п. 34-36).

Підстави визнання обставин, які пом`якшують покарання.

Як убачається з вироку, попри зазначення у обвинувальному акті про наявність двох обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення), судом визнана такою обставиною лише щире каяття.

За визначенням, яке міститься з-поміж іншого, у постанові Верховного Суду від 04.10.2022 (справа 523/4890/19) розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Як убачається з установлених місцевим судом фактичних обставин провадження, ОСОБА_7 протягом усього судового розгляді висловлював щирий жаль з приводу своєї поведінки. Також під час апеляційного провадження наголошував на тому, що не бажав настання наслідків, які мали місце та просив вибачення за свою поведінку. Під час складання досудової доповіді також шкодував за свою поведінку, не намагався перекласти провину на інших осіб.

Таким чином поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення відчить про наявність зазначенох обставиниЮ яка помякшує відповідальність та у цьому конкретному провадженні її можна вважати такою, що істотно знижує ступінь суспільної небезпечності вчиненого.

Окрім цього місцевому суду при вирішенні питання про наявність інших обставин, які помякшують покарання, необхідно було взяти до уваги показання самого обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_12 у тій частині, що ОСОБА_7 вчинив злочин внаслідок віктимної (протиправної) поведінки потепілого ОСОБА_11 .

Так, з показань потерпілої ОСОБА_12 установлено, що обвинувачений намагався захиститиї її від неправлмірних дій ОСОБА_11 , після чого сам потерпілий ініціював бійку з обвинуваченим.

Такі показання співпадають з показаннями ОСОБА_7 .

Зазначені обставини свідчать про наявність обставини, яка в силу п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України помякшує відповідальність та вочевидь істотно знижує ступінь суспльної небезпечності вчиненого злочину. Цю обставину міцевому суду також належало визнати такою, що пом`якшує відповідальність.

Підстави призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

За положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче він найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, або перейти до більш м`якого, аніж передбачено санкцією частини статті.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Верховний Суд роз`яснив, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України відноситься тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи..

Проте встановлені як місцевим судом, так і під час апеляційного провадження обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення злочину внаслідок неправомірної поведінки потерпілого, у сукупності з обставинами вчинення протиправних дій (нанесення лише декількох ударів та протягом нетривалого періоду) свідчать про існування обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного на переконання апеляційного суду ОСОБА_7 можливо призначити покарання відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України більш м`яке, аніж передбачено санкцією частини статті, а саме обмеження волі на максимальний термін, визначений для цього виду покарання.

Підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність (можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням), суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Проте з урахуванням особи винного, а також наслідків кримінального правопорушення у виді загибелі людини, не дають підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000089, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України змінити в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.

Початок строку покарання рахувати з дня прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: