Справа № 639/479/24
Провадження № 1-кп/639/216/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000207 від 25.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, яка тяжких захворювань чи інвалідності не має, незаміжньої, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої:

-23.01.2024 Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

-ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.10.2024 вирок Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 змінено, ОСОБА_3 вважається засудженою за ч. 1 ст. 190 КК України та їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, в решті вирок Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 стосовно ОСОБА_3 залишено без змін,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 23.06.2023 приблизно о 10 годині знаходилася біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де вона зайшла до під`їзду вказаного будинку та подзвонила до квартири АДРЕСА_3 , двері якої їй відчинив раніше невідомий громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, представилася ОСОБА_5 волонтеркою на ім`я ОСОБА_6 та пояснила, що складає список ліків для людей похилого віку, з метою їх придбання та безоплатної передачі.

Надалі ОСОБА_3 , зловживаючи довірою ОСОБА_5 , разом із останнім з його дозволу зайшла до його квартири АДРЕСА_4 , де в ході розмови повідомила, що її чоловік отримав поранення під час захисту держави та в неї відсутні грошові кошти для його лікування. Після цього ОСОБА_3 попросила зайняти у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 3000 гривень, для лікування свого чоловіка, при цьому остання не мала наміру їх повертати.

ОСОБА_5 , будучи введеним в оману та нічого не підозрюючи про шахрайський намір ОСОБА_3 , в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , надав свою банківську карту «Ощадбанк» НОМЕР_1 своєму родичу ОСОБА_7 , з яким вони разом мешкають.

Далі ОСОБА_7 разом із ОСОБА_3 направились до відділення «УкрПошта», яке розташовано за адресою: м. Харків, вул. Кибальчича, 20, де ОСОБА_7 з вищевказаної банківської карти зняв грошові кошти у сумі 3000 гривень та добровільно передав ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом обману ОСОБА_5 , шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами останнього, які звернула на свою користь, не маючи наміру їх повернути, після чого з місця скоєння злочину зникла та в подальшому розпорядилась грошовими коштами на власний розсуд.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 23.06.2023 приблизно о 12 годині, діючи повторно, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Кибальчича 27, у неї винник злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману раніше їй не відомого громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, представилася ОСОБА_8 волонтеркою громадської організації «Деполь» на ім`я ОСОБА_9 , та повідомила йому, що вона складає список ліків для людей похилого віку, з метою їх покупки та безоплатної передачі.

Так, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_8 з його дозволу зайшла до його квартири АДРЕСА_5 , де ОСОБА_3 в ході розмови повідомила, що її чоловік загинув під час захисту держави поблизу м. Ізюм, Харківської області, та в неї відсутні грошові кошти на його поховання. Надалі ОСОБА_3 попросила зайняти у ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 3000 гривень у борг, для нібито поховання свого чоловіка, не маючи наміру їх повертати.

Надалі ОСОБА_8 , будучи веденим в оману та нічого не підозрюючи про шахрайський намір ОСОБА_3 , в приміщенні квартири добровільно передав останній 3000 гривень.

При цьому ОСОБА_3 пообіцяла, що 24.06.2023 вона поверне борг, написавши розписку.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом обману ОСОБА_8 , шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами у сумі 3 000 грн., які звернула на свою користь, не маючи наміру їх повертати, після чого з місця скоєння злочину зникла та в подальшому розпорядилась грошовими коштами на власний розсуд.

ІІ. Позиція обвинуваченої ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та надані нею покази

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, визнала у повному обсязі, фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та їх правову кваліфікацію не оспорює.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 надала показання, що 23.06.2023 в денний час вона прибула до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 . Під час спілкування із ОСОБА_5 , вона представилася йому волонтеркою на ім`я ОСОБА_6 та пояснила, що складає список ліків для людей похилого віку, з метою їх придбання та подальшої безоплатної передачі. В ході розмови вона попросила у ОСОБА_5 у борг грошові кошти у сумі 3 000 грн., посилаючись на те, що її чоловік отримав поранення під час захисту держави та в неї відсутні грошові кошти для його лікування. Надалі ОСОБА_5 надав свою банківську картку своєму родичу ОСОБА_7 . Після чого вона з ОСОБА_10 пішли до відділення «Укрпошта», останній зняв з банківської карти грошові кошти у сумі 3000 грн. та передав їй. Вказані грошові кошти вона в подальшому не мала наміру повертати ОСОБА_5 .

Обвинувачена ОСОБА_3 зазначає, що вона частково відшкодувала потерпілому ОСОБА_5 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 1 000 грн., про що його близький родич ОСОБА_10 надав письмову розписку від 11.03.2024.

Крім цього обвинувачена ОСОБА_3 надала показання, що 23.06.2023 в денний час вона прибула до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 . Під час спілкування із ОСОБА_8 , вона представилася йому волонтеркою на ім`я ОСОБА_6 та пояснила, що складає список ліків для людей похилого віку, з метою їх придбання та подальшої безоплатної передачі. В ході розмови вона попросила у ОСОБА_8 у борг грошові кошти у сумі 3 000 грн., посилаючись на те, що її чоловік загинув під час захисту держави та у неї відсутні кошти на його поховання. Надалі ОСОБА_8 надав їй у борг грошові кошти у сумі 3 000 грн., у зв`язку з чим вона надала йому письмову розписку про повернення боргу на наступний день. Вказані грошові кошти вона в подальшому ОСОБА_8 не повернула.

ІІІ. Висновки суду

Показання ОСОБА_3 щодо повного визнання своєї вини є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності її позиції.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, на адресу суду надали письмові заяви, в яких просять проводити судовий розгляд без їх участі, цивільний позов у кримінальному провадженні заявляти не будуть.

Відповідно до вимог статті 325 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 проведено без участі потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , оскільки за їх відсутності можливо з`ясувати всі обставини кримінального провадження.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 визнала свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченої, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, зібрані в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІV. Кваліфікація кримінальних правопорушень, винною у вчиненні яких визнається обвинувачена ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, та її дії кваліфікуються судом:

-по епізоду від 23.06.2023 стосовно потерпілого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство);

-по епізоду від 23.06.2023 стосовно потерпілого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

V. Мотиви суду при призначенні покарання

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , є щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона засуджена вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 16.10.2024) за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштована, неодружена, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (судова справа, арк. 118-123).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком та нетяжким злочином, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винної, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченій ОСОБА_3 покарання за санкцією ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, та покарання за санкцією ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд призначає обвинуваченій ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Оскільки інкриміновані кримінальні правопорушення ОСОБА_3 вчинила до постановлення вироку Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024, який було змінено ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.10.2024, тому суд призначає обвинуваченій остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При вирішенні питання щодо можливості звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд враховує такі обставини.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 16.10.2024) ОСОБА_3 засуджена за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Таким чином, стосовно ОСОБА_3 вже було прийнято рішення про звільнення її від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України.

Інкриміновані кримінальні правопорушення ОСОБА_3 вчинила до постановлення цього вироку суду.

Відповідно до правового висновку, який викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №199/1496/17 (провадження №51-2631кмо19), якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку статті 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно частини 4 статті 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами статті 75 КК України.

У цій же постанові викладено правовий висновок, що кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Суд враховує, що за висновком досудової доповіді Слобідського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 04.03.2024, стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства середній.

Згідно з висновком досудової доповіді від 04.03.2024 уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливо без ізоляції від суспільства (судова справа, арк. 76).

Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_3 вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнала повністю, у вчиненому щиро розкаюється, частково відшкодувала завдані збитки, враховуючи висновок досудової доповіді від 04.03.2024, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень та досягнення цілей покарання можливе без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі та без її ізоляції від суспільства.

Враховуючи вищевикладене, остаточне покарання обвинуваченій ОСОБА_3 необхідно призначити за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та обвинувачу ОСОБА_3 необхідно звільнити від відбування остаточного покарання, встановивши їй іспитовий строк за правилами ст. 75 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадження потерпілими не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання:

-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 до відбування остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 та ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.10.2024, більш суворим покаранням за цим вироком суду, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо вона протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду, тобто з 26 грудня 2024 року.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1