УХВАЛА

Іменем України

23.04.2025 Справа №607/8186/25 Провадження №1-кс/607/2324/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002694 від 29.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317 КК України,

УСТАНОВИЛА:

22.04.2025 на розгляд слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002694 від 29.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надає приміщення указаної квартири для незаконного вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів наркозалежним особам.

За даним фактом 29.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості та розпочате кримінальне провадження № 0002694 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317 КК України.

Слідчий зазначив, що під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні допитані як свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які показали, що неодноразово приходили до ОСОБА_6 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги.

Згідно з довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 546/07-2 від 03.12.2024 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_11 .

За таких підстав, вважаючи вказану квартиру засобом для вчинення кримінальних правопорушень та майном, що відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на вказане майно. Також слідчий, покликаючись на ст. 64-2 КПК України, вказав, що арешт на майно, яке належить третій особі, може бути накладений з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

У судовому засіданні слідча ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила клопотання задовольнити. Пояснила, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 надається ОСОБА_6 для незаконного вживання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів наркозалежним особам, а тому така квартира є засобом для вчинення кримінальних правопорушень. Зазначила, що огляд даної квартири у межах цього кримінального провадження не здійснювався.

Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання здійснюється без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши слідчого, дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідча суддя дійшла висновку, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Тернопільським РУП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002694 від 29.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317 КК України.

15.04.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 від 11.02.2025 квартира АДРЕСА_2 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002694 від 29.11.2024 як засіб для вчинення злочинів.

Згідно з довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 546/07-2 від 03.12.2024 квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 29.12.2012 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 . При цьому остання є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження № 2819 від 10.10.1984.

В обґрунтування даного клопотання слідчий зазначив, що указане вище нерухоме майно є засобом вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Крім цього, слідчий вказав, що такі обставини дають підстави вважати, що дана квартира у подальшому можу бути конфіскована за рішенням суду.

Як зазначила слідча суддя вище, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Разом з тим сторона обвинувачення, звертаючись з даним клопотанням, має довести, що незастосування такого заходу кримінального провадження як арешт майна призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна.

Однак слідчий не надав жодні докази, які б свідчили, що з часу визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 речовим доказом у цьому кримінальному провадженні будь-якою особою вчинялись дії, спрямовані на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна. Більше того, як пояснила у судовому засіданні слідчий, у межах досудового розслідування у даному кримінальному провадженні огляд указаної квартири з метою фіксації слідів кримінального правопорушення до цього часу не здійснений.

Також відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Поряд з цим згідно з п. 4 ч. 1 ст. 196-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Указана норма закону також кореспондується з положенням п. 1 ч. 4 ст. 100 КПК України.

Відтак важливим критерієм застосування спеціальної конфіскації до майна, яке було використане як засіб вчинення кримінального правопорушення та власником якого є третя особа, а не підозрюваний, є необізнаність власника про незаконне використання такого майна.

Разом з тим у межах даного кримінального провадження власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 достеменно не встановлений та до клопотання не долучені докази, зокрема протокол допиту, з яких би вбачалось, що такий власник не знав і не міг знати про незаконне використання зазначеної вище квартири.

Довідка ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 546/07-2 від 03.12.2024 не підтверджує беззаперечно право власності ОСОБА_11 на дану квартиру, оскільки відомості у цій довідці вказані станом на 29.12.2012. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо указаного нерухомого майна станом на 23.04.2025 до клопотання не долучена.

Більше того відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Відтак право на звернення з даним клопотанням до слідчої судді має виключно прокурор, а не слідчий за погодженням з прокурором.

За таких підстав старший слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 не є процесуальною особою, уповноваженою на звернення до слідчої судді із даним клопотанням.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке не відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідча суддя доходить висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 64-2, 98, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У клопотанні старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002694 від 29.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 2 ст. 317 КК України, відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1