Справа № 390/2866/24
Провадження № 1-кп/390/225/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2024 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

представника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у місті Кропивницький клопотання прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0000015 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-12.05.2006 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки,

-19.10.2006 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки,

-24.12.2007 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнений на підставі постанови від 21.12.2009 умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 27 днів,

-14.11.2016 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 38 днів з утриманням на гауптвахті, з 09 години 35 хвилин 20 листопада 2024 року до 09 години 35 хвилин 27 грудня 2024 року, із визначенням застави п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить сто п`ятдесят одна тисяча чотириста гривень нуль копійок. підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Кіровоградського районного суду Кіровоградської області надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст.407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 , заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 терміном на 60 діб.

В обґрунтування клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо щодо підозрюваного буде застосовано інший ніж тримання під вартою запобіжний захід.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 10 років, тобто даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, що зазначені в п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України вбачається, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість підозрюваного ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній вчинив умисний тяжкий злочин. А також враховуючи, що на певній території України наразі тривають бойові дії, частина територій не підконтрольна владі та правоохоронним органам України, існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, розуміючи невідворотність та тяжкість покарання, яке йому загрожує за вчинений злочин, може перейти на вказану територію, де тривалий час буде у подальшому переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Під час досудового розслідування підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації самовільно залишив місце несення служби та, перебуваючи в різних місцях, ухиляється від проходження військової служби до цього часу тобто останній так і не повернувся до розташування військової частини, тим самим продовжує ухилятись від проходження військової служби, що свідчить про те, що останній таким самим чином може ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 заперечував проти задоволення наведеного клопотання через відсутність будь яких ризиків ухилення підозрюваного від кримінальної відповідальності, наявність у нього тісних соціальних зав`язків, незадовільний стан здоров`я, необґрунтованість підозри.

Водночас ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 повністю підтримав заперечення захисника проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою і заявлене ОСОБА_5 клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Судом ураховано, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи 24.02.2022 призваним та направленим для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини, а у подальшому будучи призначеним на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, у порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин. З 01.01.2023 і до теперішнього часу солдат перебував за різними адресами його проживання, також в інших місцях, тобто, ухилявся від проходження військової служби, використовуючи вільний час на власний розсуд.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини: підозрюваний ОСОБА_4 на обліках не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, без утриманців, сталих міцних соціальних зав`язків не має.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, можливо допустити, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на кримінальну історію минулого ОСОБА_4 , його судимості за вчинення корисливих умисних злочинів проти власності, зокрема, тяжких, є ризик, що ОСОБА_4 може вчинити нові (в тому числі аналогічні) кримінальні правопорушення або продовжити вчинення даного кримінального правопорушення.

До того ж, як вимагається положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України таким запобіжним заходом є тримання під вартою.

Станом на теперішній час у країні запроваджено воєнний час. Підозрюваний ОСОБА_4 є військовослужбовцем і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

Відповідно ст.331 КПК України: під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно частиною другою пунктом четвертим ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно частиною восьмою ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений частини першої пунктом 5 цієї статті.

З огляду на означене, оцінивши наявні ризики, зважаючи на те, що предметом судового розгляду є клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, суд дійшов до висновку, про часткове задоволення клопотання прокурора продовживши стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 14 діб. Продовження стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону, обумовлений процесуальною необхідністю у межах даного кримінального провадження.

Оскільки, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану, суд не визначає розмір застави.

Крім того прокурор заявив клопотання про передачу матеріалів провадження про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження №0000015 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, до Кропивницького апеляційного суду для визначення підсудності через непідсудність кримінального провадження Кіровоградському районному суду Кіровоградської області.

Підозрюваний ОСОБА_4 і представник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення цього клопотання вважаючи Кіровоградський районний суд Кіровоградської області повноважним судом для розгляду цієї справи.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання суд прийшов до таких висновків.

За змістом частини 1 ст. 288 КПК України розгляд клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється у присутності сторін кримінального провадження та потерпілого в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, із особливостями, встановленими цією статтею.

Згідно з Указом Президента України за № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24 лютого 2022 року о 05.30 год. на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України продовжено до теперішнього часу.

Частиною 9 ст. 615 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Згідно частиною другою ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Частиною третьою пунктом четвертим статтею 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, зокрема направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Матеріали клопотання свідчать, що кримінальне правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_4 , вчинено на території військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 .

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, враховуючи положенням ст.ст.32, 34 КПК України, зважаючи на ст.314 КПК України, якою передбачено рішення, що можуть бути прийняті судом у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність направлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 до Кропивницького апеляційного суду для вирішення питання про направлення цього клопотання до належного суду за територіальною підсудністю.

Керуючись ст.ст. 32, 34,177,178,183,288, 314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про продовження строку тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 09 години 35 хвилин 10 січня 2025 року.

Відмовити у задоволенні клопотання представника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Задовольнити клопотання прокурора про направлення до Кропивницького апеляційного суду клопотання Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою ст.407 КК України, для вирішення питання щодо підсудності.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого частиною першою ст. 392 КПК України не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1