УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , дослідивши клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000118 від 11.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді, з клопотанням про накладення арештуна вилучені 12.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду під час обшуку за місцем фактичного проживання та реєстрації ОСОБА_3 домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить останній, на мобільний телефон «ZTE Blade А72020» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із силіконовим чохлом коричневого кольору та SIM-карту №1 НОМЕР_3 , SIM-карту №2 НОМЕР_4 .

В обґрунтуванняклопотання прокурор зазначає,що окремі мешканці Хмельницької області використовуючи соціально-орієнтовані Інтернет-месенджери «Telegram», «WhatsApp», «Signal», «Viber» та соціальних мережах «Facebook», «Instagram», «Tik-Tok» створили і адмініструють групи (спільноти), в яких розповсюджують інформацію, про місця здійснення заходів з оповіщення місцевого населення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 та підпорядкованим йому територіальним підрозділам. Зазначене допомагає військовозобов`язаним особам чоловічої статі уникати місць здійснення вказаних заходів з оповіщення, внаслідок чого є значне зниження рівня мобілізації під час дії воєнного стану та, як наслідок, послаблення бойової спроможності Збройних Сил України та інших військових формувань, які здійснюють заходи з відсічі і стримування збройної агресії рф проти України.

За версією органу досудового розслідування, громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Малі Зозулинці, Красилівського району, Хмельницької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , являючись активним користувачем соціальних мереж Інтернет, здійснює адміністрування групи, з назвою « ОСОБА_4 », в месенджері «Viber», загальною чисельністю учасників 1521 особа, в якій, серед учасників, розповсюджують інформацію про графіки і місця роботи мобільних груп територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки ЗС України, що допомагає військовозобов?язаним особам чоловічої статі уникати місць здійснення заходів з оповіщення, внаслідок чого, є значне зниження рівня мобілізації під час дії воєнного стану та, як наслідок, послаблення бойової спроможності Збройних Сил України та інших військових формувань, які здійснюють заходи з відсічі і стримування збройної агресії рф проти України. Крім того, дана особа надала можливість всім учасникам зазначеної групи в месенджері розміщувати вищевказану інформацію.

12.12.2024 під час санкціонованого обшуку у ОСОБА_3 за місцем її проживання, остання добровільно видала мобільний телефон марки «ZTE Blade А72020» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із силіконовим чохлом коричневого кольору та SIM-карту №1 НОМЕР_3 , SIM-карту №2 НОМЕР_4 .

12.11.2024 постановою старшого слідчого СВ УСБУ у Хмельницькій області ОСОБА_5 усі перелічені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Прокурор просить накласти арешт на зазначене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку про повернення клопотання з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

У справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи.

Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Зокрема, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У клопотанні відсутні ознаки речових доказів не обґрунтовано значення для кримінального провадження та мети арешту на мобільний телефон «ZTE Blade А72020» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із силіконовим чохлом коричневого кольору та SIM-карту №1 НОМЕР_3 , SIM-карту №2 НОМЕР_4 .

Крім того, до клопотання не долучена ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку на обґрунтування правової підстави вилучення цього майна.

Указані недоліки позбавляють слідчого суддю вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000118 від 11.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя