У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000027.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

підозрювана ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2025 року клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на майно, вилучене за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Айфон».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт телефону та зобов`язати СВ УСБ України в Миколаївській області повернути їй телефон.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційні скарзі підозрювана ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки під час проведення обшуку слідча ОСОБА_7 , оглянувши телефон її доньки ОСОБА_8 , без дозволу, видалила з нього відео, яким зафіксовано вхід працівників СБУ до квартири. Вказані обставини, підтвердила слідча ОСОБА_7 , і, на думку підозрюваної, свідчить про незаконність проведеного обшуку, в ході якого вилучено її телефон.

Підозрювана вважає, що на даний час відсутня необхідність у подальшому арешті належного їй мобільного телефону, оскільки слідчим скопійовано з нього всю інформацію, про що складено протокол.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000027, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за фактами поширення висловлювань, що направлені на розпалювання національної ворожнечі, приниження національної честі та гідності та виправдовування та заперечення збройної агресії РФ проти України розпочатої у 2014 році, з використанням засобів масової інформації,

Досудовим розслідування встановлено, що вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетна ОСОБА_5 , яка, використовуючи власний обліковий запис на офіційній сторінці «Інстаграм» з персонального аканту « ОСОБА_9 », а також з використанням месенджера «ТікТок» з належного їй аккаунту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » вчиняє вказані дії. Встановлено, що ОСОБА_5 мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

20.02.2025 р. на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва проведений обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone» моделі «11», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з мобільним номером НОМЕР_3 .

Постановою слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Миколаївській області від 20.02.2025 р. вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Клопотання мотивоване необхідністю збереження вказаного майна, як знаряддя вчинення злочину, яке могло зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зважаючи на те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, слідчий суддя, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя має діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, має врахувати: існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів, при цьому, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчиненого кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

З матеріалів клопотання вбачається, що 29.01.2025 р. до ЄРДР за № 0000027, внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 161, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за фактом можливого розповсюдження матеріалів, які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України розпочату у 2014 році, з використанням засобів масової інформації, а також поширення матеріалів, які спрямовані на розпалювання національної, регіональної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 може бити причетною до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

20.02.2025 р. в ході проведеного санкціонованого судом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone», моделі «11», належний ОСОБА_5 .

На час розгляду слідчим суддею клопотання прокурора, встановлені досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містили об`єктивні дані, які могли свідчити про те, що виявлене та вилучене на місці обшуку майно відповідає критерію речового доказу, визначеному у ст. 98 КПК України.

На переконання апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду клопотання вірно з`ясував, що арешт майна, яке зазначено вище, відповідає вимогам розумності та співмірності, враховано наслідки такого майна для третіх осіб, а також, що арешт на вказане майно, не зачіпає значно Конституційних прав третьої особи, зокрема, права власності.

У даному кримінальному провадженні, з урахуванням обставин подій є всі підстави вважати, що мобільний телефон, відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу з метою збереження, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Доводи апелянта про те, що, на даний час, відпала потреба в арешті майна, на переконання апеляційного суду є безпідставними, оскільки лише огляду телефону слідчим не є достатньо, і, в даному випадку мають бути проведені необхідні експерті дослідження, про що й зазначалось у клопотанні слідчого.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_5 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000027 залишити без змін, апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3