Справа № 369/3363/25
Провадження №1-кс/369/749/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУНП Київської області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001465 від 13.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 2

ст. 302 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУНП Київської області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001465 від 13.06.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 302 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що на території Бучанського району Київської області, у період часу з червня 2024 року по теперішній час група осіб, діючи за попередньою змовою, маючи прямий умисел направлений на отримання доходу від сутенерства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи моральними засадами суспільства в частині підстав задоволення статевих потреб та правил шлюбних відносин, систематично забезпечували заняття проституцією повіями, а саме надання останніми платних послуг сексуального характеру шляхом рекламування їх послуг та звідництва в інтернет мережі, з метою отримання доходу від незаконної діяльності сутенерства.

18.02.2025 року у період часу з 23 год. 45 хв. по 23 год. 55 хв., на підставі ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду № 369/1512/25 від 28.01.2025 року, за адресою: м. Київ, вул. Урлівська 30, проведено обшук автомобіля марки «Volkswagen Polo» державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код ( НОМЕР_2 ) , у ході якого було виявлено та вилучено:

- автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код ( НОМЕР_2 ), який поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ;

- один комплект ключів до автомобіля марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , поміщено до спец пакету № PSP 2200769.

Вказані речі постановою слідчого визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, начальник відділення СВ Бучанського РУП ГУНП Київської області капітана поліції ОСОБА_3 просила слідчого суддю накласти арешт в рамках кримінального провадження № 0001465 від 13.06.2024 року на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 18.02.2025 року у період часу з 23 год. 45 хв. по 23 год. 55 хв., за адресою: м. Київ, вул. Урлівська 30, а саме на:

- автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код ( НОМЕР_2 ), який поміщено до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ;

- один комплект ключів до автомобіля марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , поміщено до спец пакету № PSP 2200769.

У судове засідання начальник відділення та прокурор не з`явилися, в клопотанні зазначили, що просять здійснювати його розгляд за їх відсутності, врахувати підтримання ними вимог клопотання в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх учасників, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 1 ст. 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

У відповідності до положень ст. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України, судовою процедурою гарантується дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно враховувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону у клопотанні про арешт майна, не дотримано.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, з наданих суду клопотання та долучених матеріалів не вбачається наявність відомостей, які б підтверджували, що транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код ( НОМЕР_2 ) може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також, у клопотанні не доведено, що згаданий автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. З огляду на це, є підстави стверджувати, що зазначений транспортний засіб не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, враховуючі вказані обставини, слідчий суддя вважає, що у разі накладення арешту на зазначене майно, не буде дотримана розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУНП Київської області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене прокуроромКиєво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на: автомобіль марки автомобіль марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код ( НОМЕР_2 ); один комплект ключів до автомобіля марки «Volkswagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , які вилучені в ході проведення обшуку 18.02.2025 року у період часу з 23 год. 45 хв. по 23 год. 55 хв., за адресою: м. Київ,

вул. Урлівська 30, у кримінальному провадженні № 0001465 від 13.06.2024 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5