Справа № 450/5816/24 Провадження № 1-кп/450/339/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000713 від 09.07.2024 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.369-2 КК України,-

в с т а н о в и в:

19.12.2024 р. в порядку ст.ст.283, 291 КПК України від прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержання законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 поступив в суд обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000713 від 09.07.2024 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.369-2 КК України, щодо якого в ході досудового розслідування застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді покладення обов"язків строком до 16.12.2024 р.

Ухвалою від 23 грудня 2024 року призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

20 лютого 2025 року захисником обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності Кримінально процесуальному кодексу України.

Мотивував клопотання тим, що в обвинувальному акті містяться посилання на докази, а саме рішення Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 3446 від 23 грудня 2022 року; посадову інструкцію заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів та міжнародних відносин Солонківської сільської ради; регламент Солонківської сільської ради. Таким чином, покликання у обвинувальному акті на докази є проявом порушення принципу змагальності при зверненні до суду з обвинувальним актом, оскільки це утворює дисбаланс між правами обвинувачення і захисту. Розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне в порівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, а також практиці Європейського суду з прав людини. Крім цього, в обвинувальному акті не правильно зазначено анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме вказано місце його проживання за адресою АДРЕСА_1 , тоді як вірним місцем проживання останнього згідно витягу з реєстру територіальної громади є АДРЕСА_2 . Зазначив, у реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні зазначено інше кримінальне провадження № 0000713 від 01 серпня 2023 року, що ставить під сумнів чи йде мова саме про матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_4 вручено обвинувальний акт № 0000713 від 09 липня 2024 року. З огляду на вказане, просив клопотання задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , з думкою якого погодився обвинувачений ОСОБА_4 , надали пояснення аналогічні викладеним письмово, просили клопотання задовольнити та повернути прокурору обвинувальний акт.

Прокурор Львівської обласної прокуратуриОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні у задоволенні клопотання просив відмовити та долучив письмові заперечення, згідно мотивів яких вказав, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, які не наведено захисником ОСОБА_5 . Вказав, що зазначені в обвинувальному акті рішення Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 3446 від 23 грудня 2022 року та посадова інструкція заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів та міжнародних відносин Солонківської сільської ради вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , працюючи тривалий час у сільській раді на керівній посаді, мав безпосередню можливість впливу на уповноважених осіб органу місцевого самоврядування на прийняття відповідного рішення, а регламент Солонківської сільської ради вказує на те, що саме цей орган місцевого самоврядування уповноважений на прийняття рішення щодо передачі у власність земельної ділянки № 21, розміщеної за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Липники, СК «Романтика». Зауважив, що повернення обвинувального акту є правом суду, а не обов`язком, з огляду на що, формальні невідповідності вимогам КПК України не можуть слугувати підставами для його повернення, а лише ті, які перешкоджають призначенню судового розгляду. Вказав, що питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчими та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду. Крім цього, покликання сторони захисту на невірне зазначення у обвинувальному акті анкетних даних обвинувачного ОСОБА_4 , зокрема адреса його проживання, не можуть братися судом до уваги, оскільки дані про місце його проживання за адресою АДРЕСА_1 , вказано самим обвинуваченим як в ході досудового розслідування, так і під час оголошення анкетних даних в підготовчому судовому засіданні. Вказав, що реєстр матеріалів досудового розслідування надсилається до суду в якості додатку до обвинувального акту та такий не є його складовою частиною, а тому помилка у даті, яка міститься у такому, не може слугувати підставою для повернення обвинувального акта.

Заслухавши думку присутніх сторін, вивчивши матеріали обвинувального акту та подане клопотання, суд приходить до наступного висновку.

За змістом положень ст.ст. 110, 290, 291 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, складається слідчим та затверджується прокурором після повідомлення підозрюваного та захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Завданням підготовчого провадження є перевірка наявності підстав для призначення судового розгляду, в якому суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність правових підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України.

Порядок складання обвинувального акту, відомості, які має містити обвинувальний акт та документи, які додаються до обвинувального акту передбачено ст. 291 КПК України. Інших вимог, яким має відповідати обвинувальний акт, КПК України не встановлено.

Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК, суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Даний обвинувальний акт складено 11 грудня 2024 року старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 та затверджено 11 грудня 2024 року прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержання законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, а саме згідно з положеннями ст. 291 КПК України. В обвинувальному акті відображено всі необхідні відомості, які він має містити, зокрема анкетні відомості обвинуваченого, викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у статті 91 КПК України.

За ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру та спеціальної конфіскації.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Системний аналіз вказаних положень процесуального закону дозволяє прийти до висновку про те, що на відміну від процесуальних рішень слідчого, прокурора, що оформлюються постановами, і які відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України мають бути вмотивованими, обвинувальний акт відповідно до частини другої статті 291 КПК України не повинен містити ні обґрунтування, ні мотивування. Тобто, серед іншого, в обвинувальному акті лише викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини другої 2 статті 291 КПК України). Отже, будь-яких обґрунтувань, мотивування на підтвердження викладених в обвинувальному акті обставин, КПК України не передбачає.

Відтак, посилання в обвинувальному акті на будь-які докази з метою доведеності встановлення певних обставин, викладених в обвинувальному акті, слід визнати порушенням засад верховенства права, змагальності та безпосередності дослідження доказів, оскільки таке фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище через розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи сторони захисту про покликання у обвинувальному акті на докази, а саме рішення Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області № 3446 від 23 грудня 2022 року; посадову інструкцію заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів та міжнародних відносин Солонківської сільської ради; регламент Солонківської сільської ради, суд до уваги не приймає, оскільки зміст ст. 291 КПК України розширеному тлумаченню не підлягає і прокурор, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, виклав (затвердив) у обвинувальному акті всі обставини кримінального правопорушення, які він вважав встановленими, і відповідно цим обставинам формулювання обвинувачення, тому суд не вправі в ході підготовчого судового засідання надавати оцінку змісту зазначеним прокурором відомостям у даному процесуальному документі та формулюванню обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 містить необхідні відомості, передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України. Виходячи зі змісту ст.ст. 314, 315 КПК України, встановлення та доведення обставин скоєння злочину, кваліфікація дій обвинуваченого, не може бути предметом судового розгляду на стадії підготовчого судового засідання, оскільки вказані питання підлягають вирішенню судом під час судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт.

Додатки до обвинувального акта, визначені ч. 4 ст. 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокурору.

Дотримання та виконання органом досудового розслідування і прокурором інших вимог КПК України є предметом дослідження та оцінки під час судового розгляду, а не під час підготовчого провадження.

У відповідності до правової позиції касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року по справі № 273/1053/17, відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг та повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого, визначення ж обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, зазначені захисником обвинуваченого підстави для повернення обвинувального акту, не є істотними та такими, що є перешкодою для прийняття судом рішення відповідно до вимог статті 314 КПК України та призначення кримінального провадження до судового розгляду.

За наведених обставин в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 91, 92, 110, 291, 314-317, 371, 372КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту відмовити.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 25.03.2025 р. в приміщенні Пустомитівського районного суду Львівської області.

Суддя ОСОБА_1