Дата документу 15.04.2025 Справа № 333/799/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/297/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/799/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до обвинувального акта, особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме апеляційне провадження (далі Особа-1), та ОСОБА_8 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

11.02.2022 року приблизно о 16 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з Особою-1, маючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та їх дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись на території будівництва, яка розташована біля лісосмуги за адресою: вул.Олімпійська, 7в, м.Запоріжжя, звідки викрали металобрухт чорних металів, а саме: 8 фрагментів арматури, довжиною 12 метрів та вагою 60 кілограм кожна, вартість якого становить 07 гривень за кожен кілограм, а всього майна на загальну суму 3 360 грн, що належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинили потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_8 прокурором були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31.07.2020 року остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Також прокурор просив повторно дослідити під час апеляційного розгляду докази, зазначені ним в апеляційній скарзі.

Свої вимоги мотивував тим, що суд неправомірно зазначив про те, що надані стороною обвинувачення докази не є достатніми для доведення наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК. Адже Особа-1 та ОСОБА_8 до початку кримінального правопорушення домовились про спільне вчинення крадіжки, що підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами. Проте суд не навів переконливих мотивів, з яких відкинув покази потерпілого щодо можливої участі в крадіжці арматури саме двох осіб з огляду на важкість металу та факт того, що крадіжка ним виявлена в день її скоєння безпосередньо після затримання ОСОБА_8 працівниками поліції, які пояснили, що ОСОБА_8 перебував у брудному одязі, на його руках були рукавички, з ним була пилка по металу, він плутався в показах щодо походження майна, а Особа-1 при їх появі втік. Наведене свідчить про те, що крадіжка відбулася у максимально стислий час, після настання темної пори доби, Особа-1 обрав для участі ОСОБА_8 , який є раніше неодноразово судимий, має непогашену судимість, та готувався до скоєння злочину, адже взяв з собою рукавички, пилку по металу. Проте, прийнявши версію ОСОБА_8 , суд не послався у вироку на докази, які б таку версію підтверджували. Суд не надав оцінки версії обвинувачення про те, що між Особою-1 та ОСОБА_8 були розподілені ролі. Таким чином суд, не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не оцінив докази у відповідності до ст.94 КПК, своє рішення належним чином не вмотивував та не навів переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші. Також в порушення вимог ст.376 КПК прокурору не було вручено копію вироку, що змусило сторону обвинувачення самостійно здобувати вказане рішення у ЄРСР.

У зв`язку із призовом Особи-1 на військову службу по мобілізації ухвалою Запорізького апеляційного суду від 15.04.2025 року матеріали кримінального провадження щодо Особи-1 виділено в окреме апеляційне провадження та виділене провадження зупинено до звільнення Особи-1 з військової служби, а апеляційне провадження щодо ОСОБА_8 продовжено. Тому апеляційним судом вирішувалось питання щодо законності і обґрунтованості вироку суду лише щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 , та наполягала на задоволенні скарги в цій частині; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази у справі і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст.62 Конституції України та ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду під час оцінки доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом.

У достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

За правилами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту ст.92 КПК обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції згідно зі ст.94 КПК повно та всебічно дослідив усі докази, надані стороною обвинувачення, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, дав їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Свій висновок щодо недоведеності вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК, суд зробив на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого і свідків, аналізу фактичних даних, які містяться в документах і висновках експерта.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 категорично заперечив свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наполягав на тому, що 11.02.2022 року Особа-1 запропонував за грошові кошти допомогти йому перенести арматуру з лісосмуги до пункту прийому металобрухту, на що він через брак грошових коштів погодився. На початку 16 години 11.02.2022 року Особа-1 подзвонив йому та повідомив про те, що необхідно прийти до посадки. Прийшовши до посадки, він зустрів Особу-1, при цьому арматура була складена в траві, а трохи далі лежала ще одна арматура прикрита листям. Після цього приїхали працівники поліції, а Особа-1 одразу втік. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 зауважив, що питав у Особи-1 чи не є арматура краденою, на що останній відповів негативно, і він вважав, що лише в якості підробітку допомагає перенести арматуру з одного місця на інше.

Суд першої інстанції такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 оцінив з дотриманням вимог процесуального закону, у сукупності та аналізі з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема такі покази обвинуваченого ОСОБА_8 об`єктивно узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що 11.02.2022 року він разом із ОСОБА_8 працювали на Дослідній станції та ближче до вечора ОСОБА_8 зателефонував Особа-1 і, як повідомив йому ОСОБА_8 , запропонував йому роботу для чого необхідно було зустрітися в посадці. Також свідок зазначив, що раніше Особа-1 говорив їм, що можливо буде робота де можна заробити трохи грошей.

Між тим сторона обвинувачення наданими доказами не спростувала такої позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , який категорично заперечив обставини, викладені в обвинувальному акті.

На підтвердження висунутого ОСОБА_8 обвинувачення прокурором було надано протокол огляду місця події від 11.02.2022 року, а також висновок експерта №186-22 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи.

Разом з тим, зі змісту протоколу огляду місця події від 11.02.2022 року, який був досліджений колегією суддів, вбачається, що було оглянуто частину території у балці між гаражним кооперативом та балкою і під час огляду на землі виявлено 8 штук арматури кожна довжиною по 12 метрів та діаметром 12 мм. Проте даний протокол жодним чином не доводить тієї обставини, що зазначена арматура була викрадена саме ОСОБА_8 . Більш того, зафіксовані на відеозаписі даної слідчої дії пояснення ОСОБА_8 узгоджуються з його поясненнями, наданими під час судового розгляду.

Ба більше, зі змісту цього протоколу вбачається, що огляд місця події було проведено 11.02.2022 року з 19.30 години до 20.00 години. При цьому під час огляду потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що він впізнає оглянуті фрагменти арматури, яка зберігалася на території будівництва його автомийки та декілька днів тому він виявив їх відсутність. Але відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні крадіжки саме 11.02.2022 року, а не за декілька днів до цього. Проте, яким чином зазначений протокол огляду місця події доводить вчинення ОСОБА_8 крадіжки чужого майна 11.02.2022 року, прокурор пояснити не змогла.

Що стосується наданого прокурором висновку експерта №186-22, який також було досліджено під час апеляційного розгляду, то зазначеним висновком лише визначено середню ринкову вартість 1 кг металобрухту чорних металів станом на 11.02.2022 року. Сама арматура експерту не надавалась, відтак її огляд ним не здійснювався. Відтак причетність ОСОБА_8 до вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 зазначений висновок також жодним чином не доводить.

Проаналізувавши покази допитаного потерпілого, суд першої інстанції правильно визначився з тим, що вони не доводять причетність ОСОБА_8 до вчинення крадіжки. При цьому суд правильно виходив з того, що покази потерпілого в тій частині, що крадіжка була вчинена саме двома особами, є лише припущеннями потерпілого і нічим не підтверджуються.

Заявлені стороною обвинувачення свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали покази лише про те, що ними як працівниками поліції під час патрулювання місцевості було отримано повідомлення про те, що двоє тягнуть арматуру, а по прибутті на місце була виявлена арматура та ОСОБА_13 , який був у брудному одязі.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 і не заперечував своєї присутності в лісосмузі. Отже покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також не доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 крадіжки майна потерпілого з території будівництва, яка розташована біля лісосмуги за адресою: вул.Олімпійська, 7в, м.Запоріжжя. Саме по собі перебування ОСОБА_8 у лісосмузі у брудному одязі у сукупності з його поясненнями про те, що він прибув до посадки після дзвінка Особи-1 з метою допомогти і арматура вже перебувала у посадці, також не може бути беззаперечним свідченням причетності ОСОБА_8 до крадіжки майна потерпілого.

Надав суд оцінку і протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому потерпілий зазначив про те, що невідома особа скоїла крадіжку металевих виробів у виді арматури шляхом вільного доступу. Зокрема суд правильно виходив з того, що даний протокол хоча і свідчить про факт викрадення металевих конструкцій, що належать потерпілому, проте жодним чином не доводить причетності ОСОБА_8 до цієї крадіжки. Не є така заява письмовим доказом його винуватості в розумінні ст. 99 КПК.

В обвинувальному акті прокурор також стверджував про те, що ОСОБА_8 вчинив крадіжку за попередньою змовою з Особою-1. Спростовуючи пред`явлене в цій частині обвинувачення, суд обґрунтовано зазначив, що прокурор, інкримінуючи обвинуваченому ОСОБА_8 вчинення злочину за попередньою змовою з Особою-1, не надав жодного доказу, який би підтверджував наявність такої домовленості між ОСОБА_8 та Особою-1. Більш того, прокурором в обвинувальному акті взагалі не зазначено, коли, за яких обставин, а також в який спосіб ОСОБА_8 та Особа-1 нібито заздалегідь домовилися про вчинення злочину. Отже колегія суддів вважає, що твердження прокурора в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_8 злочину за попередньою змовою з Особою-1 є лише припущенням прокурора та не було належним чином доведено.

Підсумовуючи викладене колегія суддів повністю погоджується із належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення не надала доказів, які б поза розумним сумнівом доводили причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги прокурора про неправомірність висновків суду першої інстанції про недостатність наданих стороною обвинувачення доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .

В своїй апеляційній скарзі прокурор також наполягав на тому, що ОСОБА_8 та Особа-1 до початку кримінального правопорушення домовилися про спільне вчинення крадіжки, що, на переконання прокурора, підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами. Разом з тим, прокурор не зазначив, яким чином протокол огляду місця події та покази потерпілого і свідків, на які посилалася сторона обвинувачення, доводять ці обставини. Адже жоден із цих доказів не містить у собі відомостей, які би підтверджували цю обставину. Відтак доводи прокурора в цій частині не можуть вважатися прийнятними.

Прокурор у скарзі також виходив з того, що суд не навів переконливих мотивів з яких відкинув покази потерпілого щодо можливої участі в крадіжці арматури саме двох осіб з огляду на важкість металу.

Надаючи оцінку таким доводам прокурора колегія суддів виходить з такого. Так, в обвинувальному акті прокурором було зазначено про те, що у потерпілого було викрадено 8 фрагментів арматури довжиною 12 метрів 12 мм в діаметрі вагою 60 кг кожна.

Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні жодні дані про те, яким чином та на підставі чого було визначено вагу 1 фрагменту арматури, який, на переконання потерпілого та прокурора, не могла викрасти одна особа. Наданий прокурором висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №186-22 лише визначає середню ринкову вартість навіть не викраденої у потерпілого арматури, а середню ринкову вартість 1 кг металобрухту чорних металів станом на 11.02.2022 року. Викрадені у потерпілого фрагменти арматури не надавалися на дослідження та огляд експерту, а відповідно ця арматура і не зважувалася. Прокурором не надано жодних відомостей про джерело походження визначення такої ваги одного фрагменту арматури саме як 60 кг. та жодних доказів, які би підтверджували зазначену в обвинувальному акті вагу 1 фрагменту арматури, прокурором не надано.

Більш того, під час досудового розслідування слідчий експеримент з метою з`ясування можливості/неможливості самостійного перенесення середньостатистичною людиною викраденого у потерпілого фрагмента арматури не проводився і дане питання жодним чином не з`ясовувалося.

Між тим, відповідно до усіх довідкових матеріалів спеціалізованих організацій, які спеціалізуються на виготовленні та продажу подібної арматури, що зазначені на торгівельних майданчиках всесвітньої мережі Internet, вага 1 метра профілю арматури діаметром 12 мм складає 0,888 кг, а відтак вага одного фрагмента такої арматури складає 10,7 кг. На переконання колегії суддів, така вага одного фрагменту арматури є більш ніж реальною для його викрадення однією особою без допомоги сторонніх осіб.

Щодо показів потерпілого про те, що доступ до арматури, яка лежала біля котловану, був можливий тільки через котлован глибиною 5 метрів та довжиною 10 метрів та для цього була необхідна драбина, то такі обставини під час досудового розслідування жодним чином не перевірялися, в тому числі і шляхом проведення слідчого експерименту за участі середньостатистичної людини.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_8 готувався до вчинення крадіжки, оскільки взяв із собою рукавички та пилку по металу, як доказ винуватості останнього, є непереконливими. Адже, з огляду на покази самого обвинуваченого, які до речі прокурором не спростовані, про те, що він на пропозицію Особи-1 прийшов до лісосмуги з метою допомогти перенести арматуру за гроші, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 рукавичок та пилки по металу є природнім за такої ситуації і автоматично не свідчить про те, що обвинувачений готувався саме до злочину і вчинив його.

До заперечень апеляційної скарги прокурора про те, що суд не надав оцінки версії обвинувачення про те, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та Особою-1 були розподілені ролі, колегія суддів ставиться критично. Адже, як зазначалося вище, прокурор, інкримінуючи ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, взагалі не зазначив в обвинувальному акті де та за яких обставин ОСОБА_8 нібито заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовився з Особою-1 про спільне його вчинення, коли між ними були розподілені ролі і яка саме роль відводилася ОСОБА_8 .

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що твердження сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за попередньою змовою не підтверджені жодним із засобів доказування, є лише припущенням та формальним констатуванням сторони обвинувачення, а також такими, що не знайшли свого підтвердження у ході встановлення обставин під час судового розгляду.

Усупереч доводам апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з`ясував і дослідив усі обставини, які мають значення для ухвалення рішення. З дотриманням вимог статей 85, 86, 94 КПК суд зробив ґрунтовний аналіз доказів та дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, при цьому достатньо переконливо мотивував свої висновки про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК.

Не є слушними і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд, прийнявши версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, не послався у вироку на докази, які би таку версію підтверджували. Адже з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд, проаналізувавши і оцінивши покази обвинуваченого ОСОБА_8 у сукупності з показами свідка ОСОБА_10 , а також поясненнями ОСОБА_8 , зафіксованими на відеозаписі огляду місця події, зазначив, що вони у сукупності підтверджують позицію захисту щодо того, що на момент досягнення домовленості між ОСОБА_8 та Особою-1 щодо допомоги у переміщенні арматури, зазначена арматура вже була вилучена із володіння потерпілого. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів прокурора про те, що в порушення вимог ст.376 КПК прокурору не було вручено копію вироку, що змусило сторону обвинувачення самостійно здобувати вказане рішення в ЄРСР, то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні, яке відбулося 09.07.2024 року, суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. На виконання зазначених приписів суд після виходу з нарадчої кімнати 12.07.2024 року у судовому засіданні негайно в присутності учасників провадження проголосив вирок. При цьому із журналу судового засідання вбачається і прокурором у скарзі це не заперечується, що прокурор, на відміну від обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого, на проголошення вироку не з`явився, що унеможливлювало негайне вручення йому копії вироку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що питання вручення копії судового рішення є наслідком його ухвалення та не впливає на рішення суду, прийняте по суті. Саме по собі невручення прокурору копії вироку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і не тягне за собою скасування вироку.

Відтак наведені в апеляційній скарзі прокурора мотиви незгоди з судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 і не ставлять під сумнів їх законність і вмотивованість. Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутні.

Що стосується клопотання прокурора про повторне дослідження під час апеляційного розгляду доказів, то вказане клопотання було задоволено частково і колегією суддів було повторно досліджено протокол огляду місця події від 11.02.2022 року та висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №186-22. Втім, за результатом такого дослідження, колегія суддів не встановила підстав для надання дослідженим доказам іншої оцінки, ніж ту, яку надав суд першої інстанції як і не встановила підстав ставити під сумнів законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 . Адже протокол огляду місця події та зазначений висновок експерта є неінформативними щодо доведеності участі ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і версії сторони захисту не спростовує.

У дослідженні наявних у справі рапортів та витягу з ЄРДР колегією суддів було відмовлено, оскільки рапорти та витяг з ЄРДР не є процесуальними джерелами доказів в розумінні ч.2 ст.84 КПК. Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що у витягу з ЄРДР у фабулі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вже зазначена точна вага та загальна вартість викраденої у ОСОБА_9 арматури, а саме 60 кг кожна загальною вартістю 3 360 грн. Між тим, прокурор не змогла пояснити з якого джерела станом на момент внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення вже були відомі точна вага та загальна вартість такої арматури, а також не пояснила і того на підставі чого та яким способом були визначені ці параметри фактично ще до проведення досудового розслідування та збирання доказів.

Що стосується клопотання прокурора про повторний допит потерпілого та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , то колегія суддів в цій частині клопотання також відмовила, оскільки прокурор не вказав на конкретні порушення, допущені районним судом при дослідженні показів цих осіб чи на неповноту такого дослідження та не навів відповідного обґрунтування в цій частині. Не посилався прокурор і на те, що покази потерпілого та свідків викладені у вироку неповно або викривлено. Крім того, заявляючи вимогу про повторний допит потерпілого та свідків, прокурор явку цих осіб в судове засідання апеляційного суду не забезпечив.

Не навів прокурор і належних процесуальних приводів для повторного дослідження протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, а тому в дослідженні цього протоколу також було відмовлено.

Отже, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.ст.370, 373 і 374 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не встановила.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора в частині, що стосується ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4