Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1678/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/440/25
Категорія ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 09.01.2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його вини, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, застосувавши положення ст.75 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком. Вважає, що вирок суду підлягає зміні у вказаній частині у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином, що останній скоїв нетяжкий злочин, раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утриманні хвору матір - ОСОБА_9 , яка потребує стороннього догляду, а також безпідставно не врахував пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття.

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 09 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, до часу набрання вироком законної сили, але не пізніше ніж до 09 березня 2025 року.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з 09.01.2025 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 , який є військовозобов`язаним, у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у Збройні Сили України, 28.11.2024 року та 29.11.2024 року, перебуваючи в приміщенні КНП «Ємільчинська лікарня» Ємільчинської селищної ради Житомирської області, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , пройшов військово-лікарську комісію та відповідно до довідки №6354/2 від 29.11.2024 року визнаний придатним до військової служби.

Після чого, 29.11.2024 року в приміщенні 1-го відділу Звягельського РТЦК, розташованому за адресою: вул. Шевченка, 20, смт Ємільчине, Звягельського району, ОСОБА_7 отримав від відповідальної посадової особи під особистий підпис повістку на відправку на військову службу до Збройних Сил України у військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з чим останньому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 30.11.2024 року о 16 годині 00 хвилин.

У подальшому, військовозобов`язаний ОСОБА_7 , будучи придатним до військової служби, не бажаючи виконувати загальний обов`язок проходити військову службу, покладений на громадян України, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію», діючи умисно, протиправно, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, будучи належним чином оповіщеним про прибуття на відправку до військової частини, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», без поважних причин, маючи можливість прибути 30.11.2024 року о 16 год. 00 хв. відповідно до отриманої повістки до зазначеного місця збору, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , не прибув на відправлення у військову частину НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України, під час мобілізації, на особливий період і таким чином ухилився від призову на військову службу за мобілізацією та проходження військової служби в особливий період.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.336 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, не одружений, не працюючий, не маючий передбачених законодавством підстав на відстрочку від призову чи інших поважних причин, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації, умисно проігнорував конституційний обов`язок по захисту Батьківщини.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Вказання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони аналогічні доводам сторони захисту в суді першої інстанції, яким у вироку суду надано належну оцінку.

Так, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав враховувати як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченого та хворобу його матері, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 формально визнав свою вину лише під час судових дебатів, протягом тривалого часу не вживав жодних дій для з`явлення до РТЦК та СП для проходження служби, а також не зазначив, що намагатиметься виправити наслідки вчиненого злочину навіть після прийняття рішення.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що ухилення від захисту Батьківщини під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 скоїв нетяжкий злочин, раніше не судимий, характеризується позитивно, має матір, яка потребує постійного догляду в силу певної хвороби, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані дані про особу обвинуваченого враховані судом першої інстанції при призначенні покарання. Крім того, даних про те, що обвинувачений є опікуном хворої матері суду не надано, такі дані відсутні і в матеріалах провадження.

Крім того, на переконання колегії суддів, зазначені доводи не є визначальними для вирішення питання можливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, даних про особу обвинуваченого, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, в розмірі наближеному до мінімального строку, визначеного санкцією ст.336 КК України, та вважав, що таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. 75 КК України при відсутності у даному випадку щирого каяття обвинуваченого та бажання проходити військову службу в подальшому, суд першої інстанції не вбачав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зауважує, що у випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання з випробуванням, останній підлягає звільненню і від військової служби, що є одним із способів ухилення від мобілізації, що фактично і є у випадку обвинуваченого, а тому застосування до нього положень ст.75 КК України під час дії в Україні воєнного стану, коли держава перебуває в стадії активних військових бойових дій, колегія суддів вважає такою, що не відповідає вимогам закону та меті покарання, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.

Більш того, під час апеляційного розгляду сторона захисту звертала увагу колегії суддів на те, що обвинувачений ОСОБА_7 лише готовий нести покарання за вчинений злочин, але жодного аргументу, який би свідчив про осуд своєї поведінки щодо ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, обвинувачений ОСОБА_7 не висловлював.

Зазначене переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та неможливість застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим терміном, оскільки в такий важкий для країни час, особа, на яку Конституцією України покладено обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, ухиляється від такого обов`язку.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.05.2024 у справі №596/801/23.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість рішення суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати явно несправедливим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 09.01.2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: