ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 643/1550/25 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/287/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку
тримання під вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого задоволено та продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 03 04 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн з покладенням певних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки вважає їх наявність лише припущенням сторони обвинувачення без надання жодних доказів, які б підтверджували їх існування.

Зазначив, що підозрюваний ОСОБА_6 співпрацює з органом досудового розслідування, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованих діянь, надав показання про обставини вчинення кримінальних правопорушень та викривальні покази.

Вказує, що подальше перебування ОСОБА_6 під вартою з альтернативною заставою непомірного розміру суперечить приписам п. 2 і 3 ч. 3 ст. 132 КПК України.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має дружину, малолітнього сина, батьків пенсійного віку.

Крім того, наголошує, що ОСОБА_6 хворів на гепати С, тому його перебування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» може негативно позначитися на стані його здоров`я у бік погіршення.

Крім того, апелянт вказує, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для ОСОБА_6 та його рідних.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрюваний ОСОБА_6 , його захисник та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило. На особистій участі не наполягали.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваного, захисника та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не наполягали на особистій участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001357 від 08 07 2023 року за підозрою ОСОБА_6 та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, 18 06 2024 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст.208, 615 КПК України за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

Того ж дня ОСОБА_6 з урахуванням положень ст. 481 КПК України повідомлено про підозру у скоєнні вищевказаний кримінальних правопорушень.

19 06 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20 06 2024 підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 16 08 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 08 2024 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 18 09 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 09 2024 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 11 11 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07 11 2024 року підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 18 12 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11 12 2024 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 08 02 2025 року.

Постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 12 08 2024 року продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто 18 09 2024 року, включно.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 12 09 2024 продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 18 12 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 11 12 2024 продовжено строк досудового розслідування до десяти місяців, тобто до 18 04 2025 року.

У зв`язку з тим, що строк дії запобіжного заходу закінчується, слідчий у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 . В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України, які підтверджені зібраними під час досудового розслідування фактичними доказами, що є наявними в матеріалах справи, а також вважав встановленим продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою до 03 04 2025 року включно з визначенням застави.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування колегія суддівбере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими, вчинені в умовах воєнного стану, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі та конфіскацію майна.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключається можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, зокрема на тимчасово окупованих частинах території України та на території російської федерації.

Оскільки ОСОБА_6 підозрюється у пособництві працівникам Національної поліції України у вчиненні корупційних злочинів, які, в свою чергу порушували присягу поліцейських, принципи моралі та людяності, про що ОСОБА_6 був достовірно обізнаний, не виключена можливість продовження вчинення останнім і інших кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги, що ОСОБА_6 тривалий час вчинював злочини у складі організованої групи, у співучасті з працівниками правоохоронних органів, які під час підготовки складу організованої групи до вчинення злочинів проводили інструктажі про методи та способи ведення досудового розслідування, а отже, розуміючи подальший процес досудового розслідування, шляхом обману та корупційних зв`язків серед правоохоронних органів, може створити штучні докази щодо своєї непричетності до вчинених кримінальних правопорушень.

Крім того, оскільки ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду, не виключена можливість підозрюваного, у зв`язку з обізнаністю щодо анкетних даних свідків, здійснювати незаконний вплив на останніх з метою зміни їх показів чи відмови від них.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказані докази та обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, свідчать про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, в умовах воєнного стану, у співучасті з працівниками Національної поліції України, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, зазначених в клопотанні ризиків та беручи до уваги необхідність виконати низку процесуальних дій, результати яких мають значення для судового розгляду, колегія суддів приймає до уваги обґрунтування сторони обвинувачення щодо необхідності продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінальних правопорушень.

Твердження, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, не підтвердилися, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо наявності у ОСОБА_6 малолітньої дитини та батьків пенсійного віку, при вирішенні саме цього питання, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини, виходячи із доводів захисника, існували і на час подій, які інкримінуються ОСОБА_6 і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваного при вчиненні протиправних діянь.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Посилання захисника підозрюваного на те, що ОСОБА_6 перехворів на ОСОБА_8 , тому його перебування в умовах СІЗО може негативно позначитися на стані його здоров`я, на думку колегії суддів не є обов`язковою підставою для пом`якшення останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що підозрюваний позбавлений можливості за необхідності отримувати лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із захворюваннями, його перебування в умовах СІЗО.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв про порушення його права, шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Що стосується доводів апелянта щодо необхідності зменшення розміру застави, то на переконання колегії суддів, слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, та обставини, суть пред`явленої підозри, кількість епізодів, тривалість протиправної діяльності підозрюваного, роль підозрюваного в організованій групі, та обґрунтовано зроблено висновок про можливість призначення застави лише у розмірі, що перевищує межі, встановлені для КПК України для тяжких злочинів та достатньою вважав заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з чим погоджується і колегія суддів.

На даний час, враховуючи характер кримінальних правопорушень, у яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави для зменшення визначеного підозрюваному альтернативного виду запобіжного заходу застави відсутні.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження дані, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для скасування рішення за доводами апеляційної скарги його захисника.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 03 02 2025 року про продовження щодо підозрюваного за ч.2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування тобто до 03 04 2025 року, включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3