ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/818/302/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме власника майна та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області погоджене з прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000166 від 16 09 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт у виді заборони відчуження та розпорядження на квартиру: 1-кімнатна, загальна площа (кв.м.): 32, 4, житлова площа (кв. м.) 16, 7 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що враховуючи встановлені в ході досудового розслідування обставини та спричинені збитки, у тому числі які інкримінуються підозрюваній ОСОБА_6 , з метою відшкодування заподіяної злочином шкоди, завданої внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, виникла необхідність накласти арешт на зазначене майно, яке належить останній.

Вказує, що правомірність втручання в право на мирне володіння майном у даному кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є цілком обґрунтованою, враховуючи фактичні обставини справи, що мають значення для кримінального провадження, спричинення наслідків охоронюваним законам інтересам у розмірі 382 000 гривень, у зв`язку з чим вважає цілком співрозмірними наслідки обмеження, зокрема з метою забезпечення проведення ефективного досудового розслідування, судового розгляду в майбутньому та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, вважає, що ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 02 2025 року є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрювана, її захисник та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваної, її захисника та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000166 від 16 09 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання ОСОБА_6 своїх службових обов`язків фахівця з публічних закупівель, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам територіальної громади міста Харкова в особі КНП «Міська поліклініка №8» ХМР».

Слідчим із дотриманням вимог ст.ст. 40, 135, 276-278 КПК України, повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Так, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_6 на праві власності належить квартира, 1-кімнатна, загальна площа (кв.м.): 32, 4, житлова площа (кв. м.): 16,7 за адресою: АДРЕСА_1 .

В своєму клопотанні про арешт майна слідчий наголосив на тому, що з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, необхідно накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять жодних даних про визнання особи/юридичної особи потерпілою та заявленні нею цивільного позову до підозрюваної ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, необхідність накладення арешту на майно останньої, на даний час, відсутня.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як зазначено в ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що метою арешту майна є забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Так, у клопотанні слідчого про арешт майна підозрюваного повинно бути зазначено: розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Разом з тим, як вірно встановлено слідчим суддею та підтверджено дослідженням матеріалів кримінального провадження на даний час у вказаному кримінальному провадженні жодну особу не визнано потерпілим. Крім того, жодна фізична чи то юридична особа не набула статусу цивільного позивача, оскільки відомостей щодо звернення будь-якої особи з цивільним позовом матеріали справи не містять.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч.2 ст.328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність звернення слідчого з клопотанням про арешт майна, оскільки у вказаному кримінальному провадженні жодну особу не визнано потерпілою, та в свою чергу, ніким не завлено цивільний позов.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що санкція ч. 2 ст. 367 КК України, яка інкримінується ОСОБА_6 , не передбачає спеціальну конфіскацію як вид покарання.

Тож, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, у зв`язку з чим підстави для скасування такого рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 02 2025 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ ХРУП №3 НУ НП в Харківській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000166 від 16 09 2024 року за ч. 2 ст. 367 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4