н/п 1-кс/490/230/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

14 лютого 2025 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою від 22.11.2024 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 .

Скаргу мотивує тим, що ним було подано до Миколаївської обласної прокуратури заяву щодо внесення відомостей до ЄРДР стосовно невиконання ухвали слідчого судді у справі №487/1717/24 від 25.09.2024, однак уповноважені особи безпідставно не внесли відомості до ЄРДР.

А тому скаржник звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні реалізував своє право лише заявленням відводів слідчому судді. В судове засідання, яке проводилося в режимі відеоконференції, не з`явився, від участі в судовому засіданні відмовився. Суд також намагався залучити захисника, однак згідно роз`яснень Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, яка також направлялася ОСОБА_3 , скаржник особисто повинен звернутися до центру надання безоплатної допомоги. Проте ОСОБА_3 наданим правом не скористався, захисника не залучив.

Представник суб`єкту оскарження в судове засідання не з`явився, надав матеріали провадження.

Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК, участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.

У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Зокрема, примусовий привід до суду згідно із частиною третьою статті 140 КПК застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до частини першої статті 139 КПК може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки в суд за статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.

Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).

У частині другій статті 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.

Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК України.

Чергове відкладення розгляду скарги призводить до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 зазначеного Кодексу, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням недоліків законодавчого регулювання розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які в аналогічних ситуаціях унеможливлюють дотримання встановленої КПК України процедури, а також з огляду на відсутність єдиної та сталої судової практики з цього питання, слідчий суддя приходить до переконання, що не цікавлячись про подальший розгляд поданої скарги, неявка в судове засідання захисника, якого скаржник міг залучити, а також його відмова від проведення засідання в режимі відеоконференції, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, що нівелює завдання Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності скаржника та суб`єкта оскарження, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених у статтях 303-308 КПК України, та розгляду справи в межах розумних строків.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторона, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, - вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Аналіз положень статей 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

У поданій скарзі щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, скаржникомне зазначено об`єктивних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення кримінально-караного діяння та не надано жодних доказів на підтвердження такого.

Зі змісту скарги вбачається, що вона подана на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури тапов`язана з не внесенням відомостей в ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ОСОБА_3 до скарги не додає саму заяву про внесення відомостей до ЄРДР, адресовану уповноваженим особам Миколаївської обласної прокуратури, з якої можна встановити суть самого звернення.

Разом з тим, у скарзі ОСОБА_3 зазначає про абстрактну бездіяльність начальника відділу процесуального керівництва слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 стосовно невиконання ухвали слідчого судді у справі №487/1717/24 від 25.09.2024. Так у своїй скарзі ОСОБА_3 не зазначає, які саме процесуальні дії та які саме відомості повинен був внести прокурор до ЄРДР, яку саме ухвалу суду він не виконав, щоб вказувало на допущену бездіяльність, яка може бути предметом оскарження за приписами п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

Нормою ст. 303 КПК України не передбачено оскарження абстрактної бездіяльності слідчого чи прокурора.

З дослідженого реєстру судових рішень, відсутня ухвала слідчого судді від 25.09.2024 у справі за номером 487/1717/24.

В матеріалах справи наявна ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2024 в справі №487/1717/24, однак слідчим суддею відмовлено у відкритті провадження.

Разом з тим, начальником відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 05.11.2024 надана обґрунтована відповідь ОСОБА_3 на заяву та зазначено, що Заводським відділом поліції ГУ НП Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003389 від 11.12.2020 за фактом умисного спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За результатами досудового розслідування, 04.03.2021 до Заводського районного суду міста Миколаєва скеровано обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України.

20.09.2022 вироком Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Доводи щодо необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні від 20.09.2022, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, перевіряються Одеським апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги. Разом з цим, вивченням звернення встановлено, що воно не містять достатніх об`єктивних даних щодо скоєння будь-яких кримінальних правопорушень суддями та працівниками правоохоронних органів, у зв`язку з чим відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно наданих прокурором матеріалів вбачається, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2024, вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.09.2022 року залишено без змін.

На даний час ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «Петрівська виправна колонія №49».

Положення статті 214 КПК України перебуває у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, згідно п. 2 Глави 1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані, які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви після їх надходження підлягають розгляду згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 зазначено, що у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Разом з тим, необхідно також враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Слідчий суддя звертає увагу, що норми чинного КПК України не передбачають жодної гарантії для захисту своїх прав особою, щодо якої кримінальне провадження може бути розпочате безпідставно.

Наявність в чинному КПК України спрощеного порядку прийняття та реєстрації всіх без винятку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення (дійсних чи надуманих) може зробити можливим внесення будь-якої інформації до ЄРДР і відкриття, іноді безпідставного, кримінального провадження.

Таким чином слідчий суддя вважає, що уповноважена особа Миколаївської обласної прокуратури отримавши заяву ОСОБА_3 , дотрималася вимог чинного законодавства України, перевірила її та надала обґрунтовану відповідь, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 від 22.11.2024 на бездіяльність уповноважених осіб Миколаївської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1