ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 679/45/19

Провадження № 11-кп/4820/19/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України ОСОБА_7 , на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року, у кримінальному провадженні №0000363 від 24.12.2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначено йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок.

Цивільний позов заявлений законним представником потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.

За вироком суду, 23.12.2018 року, близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на міському стадіоні, що по вул. Михайлова, м. Нетішин, на ґрунті ревнощів до ОСОБА_9 , умисно наніс один удар ногою в обличчя неповнолітньому ОСОБА_10 , а згодом ще близько 4-ох ударів кулаками в обличчя.

В результаті вказаних ударів, ОСОБА_7 спричинив неповнолітньому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді садна на лівому крилі носа, гематоми носової перетинки, які згідно висновку судово-медичного експерта № 582 від 28.12.2018 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 невинним, у задоволенні цивільного позову відмовити.

Вважає оскаржуваний вирок незаконним, оскільки він ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, судом не взято до уваги докази, які могли б вплинути на його висновок про доведеність факту вчинення кримінального проступку ОСОБА_7 .

Стверджує, що частину обставин та пояснень учасників судового слідства викладено у вироку суду неповно, зокрема, невірно вказана кількість нанесених ударів та визнання вини обвинуваченим, у той час, коли ОСОБА_7 не визнав вину.

Крім того, у провадженні невірно зазначено дату зустрічі ОСОБА_7 з потерпілим, та суми відшкодування шкоди.

Апелянт звертає увагу на те, що у заяві про вчинення правопорушення зазначено, що потерпілому ОСОБА_10 невідомий наніс удари, що свідчить про непричетність ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №582 від 28.12.2018 року тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути 23-24.12.2018 року, тобто цим висновком експерта не підтверджено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли виникнути 22.12.2018 року.

ОСОБА_7 свою вину визнав лише у тому, що дійсно 22.12.2018 року, у суботу, на стадіоні в м.Нетішин, він дійсно мав інцидент з ОСОБА_10 і наніс йому два удари кулаком в обличчя, після чого в останнього пішла кров носом.

Крім того, ОСОБА_7 22.12.2018 року, після інциденту, поїхав з ОСОБА_27 у м.Шепетівку, і повернувся в м.Нетішин наступного дня, після обіду, а ввечері поїхав у м.Львів, у військову частину, тобто до зазначеного у заяві ОСОБА_10 правопорушення, а саме нанесення тілесних ушкоджень, згідно з експертизою, 23.12.2018 року біля магазину «АТБ» в м.Нетішин, ОСОБА_7 ніякого відношення не має.

За інцидент, який стався 22.12.2018 року з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 вибачився перед ним, крім того, про це написав в соціальній мережі «Інстаграм» та приніс вибачення в судовому засіданні першої інстанції, але місцевий суд не взяв дані обставини до уваги.

Апелянт стверджує, що викладені обставини підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , але судом вони відображені неповністю, що вплинуло на висновки суду.

Оскільки ОСОБА_10 після отримання тілесних ушкоджень пішов в магазин «АТБ» умитися, поліція викликалася до «АТБ», тому на думку апелянта, потерпілий міг отримати інші тілесні ушкодження, до яких ОСОБА_7 не має відношення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, та заявою потерпілого, в якій зазначено, що тілесні ушкодження ним отриманні від невідомих та в іншому місці, на що місцевий суд не звернув уваги.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 поштою надіслав ОСОБА_10 3000 грн., які останній отримав, але під час судових засідань про це не повідомляв, тому цивільний позов не вірно стягнено, не враховано відшкодовану моральну шкоду, яка є реальною з огляду на негативні наслідки, які могли виникнути від дій ОСОБА_7 .

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що дії ОСОБА_7 дійсно принесли ОСОБА_10 страждання або незручності, тому цивільний позов, на думку сторони захисту, не підлягає задоволенню.

На адресу Хмельницького апеляційного суду надійшла заява захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачений ОСОБА_7 помер.

Наведене підтвердила, долученою до матеріалів провадження, копією актового запису про смерть № 174, складеного 09.07.2024 року Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницкої області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на ОСОБА_15 .

У судовому засіданні апеляційної інстанції мати обвинуваченого ОСОБА_16 заявила про продовження кримінального провадження з метою реабілітації її сина ОСОБА_7 .

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України така заява матері обвинуваченого була задоволена, а апеляційний розгляд справи продовжено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

За змістом ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з вимогами п.5 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Отже, закриття кримінального провадження у зв`язку із смертю особи, щодо якої здійснюється це провадження по суті означає припинення процесуальної діяльності щодо встановлення винуватості особи у вчиненні певного злочину та відмову держави від притягнення її до кримінальної відповідальності й призначення їй покарання.

У той же час припинення такої процесуальної діяльності, в даному випадку, зокрема стосовно ОСОБА_7 , є неможливим через звернення матері останнього, із заявою, про продовження розгляду справи з метою його виправдання, тобто його реабілітації.

За таких умов, апеляційний суд продовжив апеляційний розгляд та встановив наступне.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженя доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені доказами, які були дослідженні в судовому засіданні першої інстанції, при цьому судом не взято до уваги докази, які могли б вплинути на висновок суду щодо винуватості ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого проступку, колегією суддів відхиляються.

Ці заперечення проти звинувачення детально розглядались апеляційним судом та спростовані наступним.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 показав, що у вказаний день, він з ОСОБА_18 домовилися про зустріч на стадіоні. Під час розмови до них підійшов обвинувачений і без будь-яких пояснень почав його бити, при цьому наніс йому удар ногою і декілька ударів кулаком. Друг обвинуваченого заважав йому покинути стадіон, тому він не відразу покинув його та пішов в сторону супермаркету «АТБ». В подальшому він з батьком звернувся до поліції, а коли написав заяву про вчинене правопорушення, поїхав в лікарню.

Законний представник потерпілого - ОСОБА_8 , в суді першої інстанції підтвердив, що під`їхавши до супермаркету «АТБ», побачив свого сина побитим, тому викликав працівників поліції.

Зі змісту пояснень в суді першої інстанції свідка ОСОБА_19 слідує, що йому зателефонував ОСОБА_7 та запропонував погуляти на стадіоні. Прийшовши на місце зустрічі, побачив ОСОБА_20 і потерпілого, де вони спілкувалися. Знаючи, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 зустрічаються, поцікавився про ціль зустрічі ОСОБА_28 та ОСОБА_8 на стадіоні, на що останні відповіл, що спілкуються про навчання. Згодом до них підійшов ОСОБА_7 , і в ході спілкування між останнім та потерпілим виник конфлікт на фоні ревнощів. Обвинувачений наніс 2-3 удари в область голови ОСОБА_10 , на що той висловлювався нецензурною лайкою та втік. При цьому, потерпілий не наносив удари на свій захист. Після вказаних подій ОСОБА_22 йому розповів причину конфлікту. Після бійки він з ОСОБА_23 пішли в сторону «АТБ», а ОСОБА_21 з обвинуваченим в сторону будинку культури. Потерпілий, вийшовши зі стадіону, пішов в сторону «АТБ».

За показаннями свідка ОСОБА_24 , в суді першої інстанції, 23.12.2018 року він зустрічався з ОСОБА_22 , прогулявшись до стадіону, зустріли ОСОБА_20 , ОСОБА_25 та потерпілого. Рита, обвинувачений та потерпілий залишились поспілкуватись, а він з ОСОБА_25 відійшли далі, і через деякий час він почув звук схожий на удар, розмову між ними він не чув. Після цього пішов додому.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 , яка є матір`ю обвинуваченого, показала, що її син приїжджав у відпустку в суботу, оскільки перебував на контрактній військовій службі, та в неділю повертався назад. В суботу, зі слів сина, він з ОСОБА_18 мав їхати до м.Шепетівка. А в неділю, до неї зателефонували з поліції і сказали, щоб її син з`явився до відділу поліції. Повернувшись з відділу поліції, син зібрав речі та поїхав до місця проходження служби. При цьому, син їй пояснив, що в нього був конфлікт з іншим хлопцем, який приставав до його дівчини та писав їй в соціальній мережі, щоб зустрітися з нею.

Свідок ОСОБА_26 , в суді першої інстанції підтвердила, що обвинувачений є її племінником. Повідомила, що останній приїжджав до дому в суботу, а в неділю повертався на службу.

За показаннями в суді першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 , він 22.12.2018 року, на стадіоні в м.Нетішин, побачив потерпілого, зі своєю дівчиною, та з його товаришем ОСОБА_25 , після чого запитав у ОСОБА_25 чому потерпілий стоїть біля його дівчини ОСОБА_28, на що він відповів йому, що вони разом гуляли. В подальшому, після словесної перепалки між ними, він наніс для потерпілого 2 удари в голову, після чого останній присів, а з носа почала іти кров. Потім, потерпілий пішов у невідомому напрямку, а у ввечері він з дівчиною поїхав до м.Шепетівки, де на його телефон зателефонував слідчий і викликав його до відділу поліції м.Нетішин. Зазначив, що шкодує за вчинене, а також те, що вибачився перед потерпілим в соціальній мережі «Інстаграм». Також вказав, що відшкодував 3000 гривень на рахунок законного представника потерпілого ОСОБА_8 , на лікування ОСОБА_10 . Крім того пояснив, що в м.Нетішин був лише на вихідних, оскільки мав виїжджати мобільною бригадою в «АТО», у зв`язку з чим їх відпустили додому на декілька днів.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується даними:

- витягу з ЄРДР по кримінальному провадженні №0000363 від 24.12.2018 року, відповідно до якого 24.12.2018 року о 09 годині 40 хвилин 50 секунд було внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_8 (а.с.225-226);

- протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, зареєстроване Нетішинським ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, 23.12.2018 року (а.с.227);

- постанови про залучення представника потерпілого від 24.12.2018 року (а.с.228);

- ухвали слідчого судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.12.2018 року, відповідно до якої доручено експертам провести стосовно ОСОБА_10 судово-медичну експертизу (а.с.229);

- висновку експерта №582 від 28.12.2018 року, згідно з яким у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`ю (а.с.230-231);

- протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 29.12.2018 року, з якого слідує, що ОСОБА_7 повідомив, що 23.12.2018 вчинив зазначені дії. (а.с.232-233).

Вказані докази підтверджують, в сукупності, винуватість ОСОБА_7 , узгоджуються між собою та підтверджують фактичні обставини обвинувачення, є послідовними, оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості та достовірності.

З огляду на викладене, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за ч.2 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що зазначена дата події у заяві потерпілого та в обвинувальних актах не відповідають дійсності, оскільки подія відбулася 22.12.2024, позбавлені підстав.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Із обвинувального акту зміненого прокурором від 17.02.2021 слідує, що вказана подія відбулася 23.12.2018.

Крім того, у висновку експерта №582 зазначено, що зі слів обстежуваного ОСОБА_10 відомо, що 23.12.2018, на території стадіону, в м.Нетішин, він був побитий ОСОБА_7 .

З витягу з ЄРДР від 24.12.2018 слідує, що 23.12.2018 близько 16 години 00 хвилин в м.Нетішин невстановлена особа перебуваючи неподалік магазину «АТБ», що по вул.Михайлова, на грунті раптово виниклих неприязних відносин нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 (а.с.225 т.1).

З досліджених судом доказів встановлено, що у даному провадженні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 наніс 23.12.2018 на території стадіону в м.Нетішин обвинувачений ОСОБА_7 , що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , під час проведення слідчого експерименту, даними висновку експертизи №582, тому підстав ставити під сумнів дату та місце вчинення проступку ОСОБА_7 не має підстав.

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що в заяві про вчинення правопорушення зазначено, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 нанесла невідома особа, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 не міг нанести такі 23 чи 24.12.2018 є безпідставними, оскільки заява про вчинення кримінального правопорушення написана батьком потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , який не був очевидцем даної події, тому не міг знати особу, яка нанесла тілесні ушкодження його сину та не знав точного місця події. На думку колегії суддів, зазначена неточність в заяві про вчинення правопорушення не спростовує вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому правопорушенні.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що ОСОБА_10 міг отримати тілесні ушкодження від іншої особи, окрім тих, що отримав від ОСОБА_7 , що останній підтвердив на слідчому експерименті, то такі спростовуються даними висновку експерта №582, в якому зазначено, зокрема, що для виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 потрібно не менше 1-2 травмуючих дій.

Посилання захисника на те, що частина показань учасників судового слідства викладена у вироку не повно, не суперечить вимогам ст. 374 КПК України, оскільки такі повинні викладатись узагальнено.

Доводи апелянта про те, що у вироку невірно вказана кількість ударів та визнання вини обвинуваченим, колегією суддів відхиляються, оскільки спростовуються показаннями потерпілого, висновком судової медичної експертизи та журналом і звукозаписом судового засідання.

Зазначення у висновку судово-медичної експертизи №582 від 28.12.2018 про те, що тілесні ушкодження могли виникнути у потерпілого ОСОБА_10 23.12.2018, а не 22.12.2018, на що є посилання в апеляційній скарзі, не суперечить дослідженим судом доказам.

Крім того, в ході досудового слідства і судового розгляду не встановлено, що хтось інший, крім ОСОБА_7 , наносив тілесні ушкодження потерпілому 22 чи 23.12.2018., а сам обвинувачений не заперечував про нанесення таких, а тому ставити під сумнів його винуватість у колегії суддів не має підстав.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи захисника не знайшли свого підтвердження. Обставини, які наведенні апелянтом, не узгоджуються із матеріалами кримінального провадження. Всі докази судом досліджені у повному обсязі, їм надано вірну оцінку, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи.

З урахуванням вищевказаного, підстав для визнання ОСОБА_7 невинуватим, тобто для його реабілітації, відсутні.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з його смертю.

З огляду на те, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 закривається у зв`язку з його смертю, тому підлягає залишенню без розгляду цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження, внесене у ЄРДР №0000363 від 24.12.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Цивільний позов, заявлений законним представником потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

На неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2