Справа№534/1126/21
Провадження №1-кп/534/49/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000195 від 13.04.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Комсомольська Полтавської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно непрацевлаштованого, маючого вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, українця, розлученого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, маючого вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

Близько 22 год. 00 хв. 12 квітня 2021 року ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 перебували на невстановленому човні в руслі річки Дніпро та рухались під керуванням ОСОБА_5 зі сторони с. Карпівки в сторону с. Келеберда Кременчуцького району, де в цей час перебував човен «Прогрес 4» під керуванням ОСОБА_8 , на борту якого перебував інспектор сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та начальник сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_10 , які на підставі наказу про заборону на лов риби, інших водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах на території, підконтрольній Полтавському рибоохоронному патрулю, під час нересту та відпрацювання браконьєрства з метою забезпечення охорони та збереження в належному стані середовища перебування, шляхів міграції і місць природного відтворення (нерестовищ) водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах, підконтрольних Полтавському рибоохоронному патрулю, відповідно до статті 10 Закону України «Про рибне господарство, пунктів 3.14, 3.15, 4.4. 4.14.3, 5.3 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених наказом Держкомрибгоспу України від 15.02.1999, вирушили на відпрацювання русла річки Дніпро до с. Карпівка Кременчуцького району.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у зв`язку із забороною навігації на маломірних суднах, згідно правил етичної поведінки поліцейських та Закону України «Про Національну поліцію», представилися ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працівниками поліції та показали службові посвідчення, після чого висунули вимогу здійснити зупинку човна та заглушити двигун, на що останні проігнорували законні вимоги працівників поліції та з прискоренням почали віддалятись від човна «Прогрес 4», у зв`язку з чим розпочалось переслідування останніх.

У подальшому, під час переслідування інспектором сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та начальником сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_10 неодноразово гучно повідомлялось про те, що останні є працівниками сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, та висувалися вимоги про зупинення човна, однак останні були проігноровані.

У ході подальшого переслідування ОСОБА_5 , який керував човном, допустив зіткнення човна з човном «Прогрес 4», що дало змогу ОСОБА_9 заплигнути на човен під керуванням ОСОБА_5 .. У ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 почали хапати ОСОБА_9 за верхній одяг та наносити удари в район тулуба, щоб викинути його у воду, а в подальшому ОСОБА_4 - наніс один удар дерев`яною палицею в область потилично-тім`яної ділянки голови, внаслідок якого ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 592 від 16.06.2021, спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та раною на волосистій частині голови в тім`яній ділянці справа, які утворилися від однократної ударної дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, який міг мати видовжену форму, наприклад, палка, та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після отриманого удару ОСОБА_9 дезорієнтувався та втратив рівновагу, що дозволило ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викинути ОСОБА_9 у воду.

У подальшому, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникли в невідомому напрямку.

Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН:

Прокурор у судовому засіданні підтримав висунуте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачення. Просив суд при призначенні покарання врахувати, що обвинувачені з 2021 року не намагались відшкодувати завдану потерпілому шкоду, вини у вчиненні зазначеного злочину - не визнали, а отже не розкаялися, крім того вчинили злочин проти авторитету органів державної влади.

Обвинувачений ОСОБА_4 не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та відмовився від дачі показань.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 просив суд визнати недопустимими протокол обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 у зв`язку з тим, що проведений обшук не відповідає меті проведення зазначеної слідчої дії, визначеній у ч. 1 ст. 234 КПК України, ставив під сумнів, що працівники поліції діяли у межах своїх повноважень та просив застосувати положення ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумнів тлумачаться на користь обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 також під час судового розгляду не визнав себе винуватим та відмовився від надання показань.

Його захисник наголошував, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2021 та від 14.04.2021 є недопустимими доказами, оскільки впізнання проводилось за фотознімками, у той час, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були затримані працівниками поліції, а отже могли бути пред`явлені потерпілому та свідкам для впізнання, крім того, протоколи містять підписи у графі «Поняті» без зазначення прізвищ імен та по батькові цих осіб. Також зауважив, що потерпілий та свідки впізнали обвинувачених за такими ознаками як форма обличчя, форма виразу очей та іншими загальними рисами у їх сукупності. Вважає такі ознаки неконкретизованими та загальними.

Обидва захисника наголошували, що зібраними досудовим розслідуванням доказами не підтверджена причетність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до даного кримінального правопорушення. А беручи до уваги положення ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТИВИНИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ, обсяг яких визначено судом за погодженням з учасниками судового провадження.

У судовому засіданні був допитаний потерпілий ОСОБА_9 , який показав, що на той час він працював на посаді інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького районного управління поліції. Отримавши інформацію про осіб, які займаються незаконним виловом риби, 12.04.2021 вони з начальником сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_10 та громадським діячем ОСОБА_8 відпрацьовували план рейду на території Кам`янського водосховища в рамках операції «Нерест».Вони очікували на правопорушників у плавнях біля с. Келеберда Кременчуцького району Полтавської області, мотор свого човна заглушили, стали слухали. Одягнуті були у камуфляжну форму та у жилети синього кольору з написами «ПОЛІЦІЯ». Десь через 10 хвилин почули звук мотора іншого човна. По звукам човен ішов зі сторони с. Дереївки, через фарватер до с. Келеберди. Коли човен наблизився до них (10 - 15 метрів) на холостому ходу, вони включили ліхтарі, побачили, що в човні два чоловіки та якісь мішки, човен був загружений. Вони ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) включили ліхтарі та освітили себе і човен порушників, представились: «Водна поліція. Зупиніться для перевірки документів». На той момент, крім нерестової заборони, була заборона будь-якої навігації на воді. Було видно, що у човні чоловіки одягнуті не в форму. Човен також був «Прогрес», проте модифікований, вирізана носова частина з рундуками. Човен зеленого - сірого кольору. Чоловіки зразу почали тікати. Розпочалась погоня, яка продовжувалась хвилин 15-20. Коли вони почали їх наздоганяти, човен втікачів почав обкручувати круги навколо їх човна, щоб зробити хвилі. В один з моментів човни наблизились один до одного та від удару об борти він ( ОСОБА_11 ) по інерції перескочив у човен порушників, оскільки зіткнення відбулось саме з тієї сторони, де він знаходився. Приземлився він на мішки з рибою. Бачив у човні акумулятор та підсаку з дротами. Він ще раз гучно повідомив, що є працівником поліції. ОСОБА_12 був на носі човна, а ОСОБА_13 за кермом. Зразу почалась потасовка. Обвинувачені хапали його за одяг, штовхали, намагались викинути з човна. Він відштовхнув ОСОБА_14 в ніс човна, повернувся до ОСОБА_15 з вимогою заглушити двигун, в цей час відчув удар по голові ззаду, він зразу осів, ноги та руки стали ватними, після чого відчув, що його з обох боків взяли під руки та викинули з човна у воду. Надалі обвинувачені зникли на своєму човні в невідомому напрямку. ОСОБА_10 та ОСОБА_8 витягли його з води та відвезли до лікарні м. Горішні Плавні.

ОСОБА_14 знав раніше: декілька разів бачив на ринку, але особисто не був з ним знайомий. ОСОБА_15 раніше не бачив.

Також у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 , який показав, що 12.04.2021 він перебував на посаді начальника сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП. У цей день було заплановано рейд в рамках операції «Нерест». Ним, інспектором ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - членом громадського формування було здійснено виїзд до акваторії Кам`янського водосховища. Відпрацьовували інформацію, що в районі с. Келеберда проводиться незаконний промисел живих водних біоресурсів без дозвільних документів забороненими знаряддями лову. Вони зайшли в плавні та чекали на повернення човна порушників з рибою. Приблизно о 21 годині до берега почав наближатись човен. Коли його підсвітили прожектором, побачили у човні заборонені знаряддя лову та двох осіб. Відстань до човна була 10 - 15 метрів. Вони ( ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ) голосно повідомили, що є працівниками поліції та вимагали заглушити мотор. Одягнуті були у камуфляжний одяг із знаками розрізнення, а саме: шевронами «Національна поліція» та «Головне управління Національної поліції в Полтавській області». Також на них були світловідбивні рятувальні жилети синього кольору з написами «ПОЛІЦІЯ». Вимога про зупинення була проігнорована, один з чоловіків завів двигун, він сидів на кермі, інший був попереду човна. Порушники почали рухатись в бік плавнів. Працівники поліції разом з громадським діячем розпочали переслідування. Коли вони наблизились до човна утікачів, ті почали за рахунок двигуна розкручувати човен, щоб утворити хвилі, від однієї з хвиль човни ударились бортами і ОСОБА_9 вимушений був заплигнути до човна обвинувачених. Він знову повідомив, що є працівником поліції та вимагав, щоб порушники зупинили плавзасіб. Почалось заворушення. Коли ОСОБА_9 повернувся до того, хто був позаду, щоб він заглушив двигун, та особа, що була спереду човна, вдарив його довгим предметом по голові та обидва порушника під руки викинули ОСОБА_9 за борт у воду. Свідок та ОСОБА_16 витягли ОСОБА_9 з води, та свідок, як головний у цьому рейді, прийняв рішення припинити переслідування та направлятися до закладу охорони здоров`я для надання ОСОБА_9 медичної допомоги, оскільки в останнього в задній частині голови була розсічена рана. Свідок ОСОБА_10 також повідомив, що раніше ні з ОСОБА_4 , ні з ОСОБА_5 не був знайомий та ніколи до цього їх не бачив.

Як потерпілий ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_10 повідомили, що потерпілий, коли потрапив до човна обвинувачених, та у процесі потасовки, бійки з обвинуваченими головою не ударявся.

У суду немає підстав сумніватися у показаннях потерпілого та свідка, оскільки вони дані під присягою, попереджені про кримінальну відповідальність, допитані в судовому засіданні.

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 повністю підтверджуються дослідженими під час судового слідства письмовими доказами, які узгоджуються між собою та відповідають стандарту доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, які можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), а саме:

- рапортом помічника чергового ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, згідно якого зі служби «102» 13.04.2021 о 00 год 03 хв надійшло повідомлення, що за адресою: Кременчуцький район, с. Келеберда, на воді 12.04.2021 о 23 год 43 хв. до приймального відділення м. Горішні Плавні по вул Миру, 10 доставлений ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інспектор поліції на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, якому під час виконання службових обов`язків невідомий наніс тілесне ушкодження: забійна рана волосяної ділянки голови, ЗЧМТ, струс головного мозку (т.2 а.с.2);

- витягом з наказу Головного управління Національної поліції Полтавській області №68 о/с від 04.02.2021, згідно якого по Кременчуцькому районному управлінню поліції призначено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 на посаду інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького районного управління поліції (т. 2, а.с. 14-15);

- планом проведення профілактичних заходів під умовною назвою «Нерест» на території Полтавської області на 2021 рік, затвердженим начальником сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 25.03.2021 (т. 2, а.с. 16-17);

- планом проведення рейду на Кам`янському водосховищі, затвердженим начальником сектору поліцейської діяльності на воді Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області 12.04.2021, згідно якого з метою виявлення та затримання осіб, які займаються незаконним виловом рибних запасів, крадіжками риби з промислового вилову, порушують правила плавання на маломірних човнах та незаконного перебування на водоймах, силами співробітників Кременчуцького РУП та громадськості провести профілактичний рейд в районі Кам`янського водосховища в період з 19 год 00 хв. 12.04.2021 по 00 год 00 хв. 13.04.2021, старшим групи визначити капітана поліції ОСОБА_10 , до участі у проведенні рейду залучити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 18);

- висновком службового розслідування за фактом заподіяння тілесних ушкоджень інспектору з реагування ПП СПД на воді Кременчуцького РУП ГУНП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 від 03.06.2021 (т. 2, а.с. 25 - 29);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 13.04.2021 (т.2, а.с. 30-32);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 13.04.2021 (т.2, а.с. 40-42);

- постановою про визнання речовими доказами та їх долучення до кримінального провадження від 13.04.2021, згідно з якою, в якості речового доказу, визнано камуфляжну куртку, комбінезон сірого кольору, дві пари будівельних рукавиць, які поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору, опечатано биркою з підписами понятих та пару чобіт сіро-зеленого кольору та пара в`язаних шкарпеток, які поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору, опечатано биркою з підписами понятих (т.2 а.с.33);

- протоколом огляду місця події від 14.04.2021, згідно з яким біля річки Сухий Кагамлик у напрямку с. Салівка, поруч із мостом через зазначену річку біля берега виявлено човен темно-зеленого кольору, який за зовнішнім виглядом є переробленим, зовні схожий на човен марки «Прогрес-4». Всередині човна, поруч із сидінням, виявлено дерев`яний брус, довжиною 55 см, шириною 6 см, товщиною близько 1 см. (Розмір зазначеного бруса узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_10 під час допиту у судовому засіданні). Також, у човні поруч з носом виявлено застібку пластмасову чорного кольору, що зовні схожа на застібку від рятувального жилету. (т.2 а.с.73-77);

- постановою про визнання речовими доказами та їх долучення до кримінального провадження від 14.04.2021, згідно з якою, визнано в якості речового доказу човен «Прогрес - 4», 3 змиви РБК, дерев`яний брус, пластикову застібку чорного кольору (т.2 а.с.79);

- випискою з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 нейрохірургічного відділення КНМП ЛІЛ «Кременчуцька» від 11.05.2021, згідно з якою ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні нейрохірургічного відділення з діагнозом відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана правої тім`яної ділянки голови (т.1 а.с.91);

- висновком експерта № 592 поч. 10.06.2021, відповідно до якого у гр. ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку та раною на волосистій частині голови в тім`яній ділянці справа, яка утворилась від однократної ударної дії тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, який міг мати видовжену форму, наприклад, палка, та по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитись близько 3-4-х діб до моменту обстеження, про що свідчить ступінь загоєння рани. По давності виявлене тілесне ушкодження не протирічить строку вказаному в постанові. Виявлені тілесні ушкодження не характерні для їх утворення внаслідок падіння на площині (з висоти власного зросту, з положення стоячи на ногах), як з наданим тілу прискорення, так і без такого, з подальшим ударом об тверду поверхню (т.2 а.с.101-102);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.06.2021 та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_9 . Зокрема у протоколі зазначено, що коли ОСОБА_9 потрапив до човна, двоє чоловіків почали на нього нападати, а саме долонями рук наносили неодноразові хаотичні удари по верхній частині тулуба та намагалися викинути потерпілого з човна, при цьому раніше невідомий йому чоловік знаходився біля керма човна, а ОСОБА_12 позаду ОСОБА_9 . Коли потерпілий повернувся обличчям до водія, відчув удар твердим предметом по голові з правої сторони в ділянці потилиці. (т.2 а.с.103-109);

- висновком експерта № 621 від 18.06.2021 за змістом якого встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_9 в частині локалізації та механізму спричинення йому тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та раною в тім`яній ділянці голови справа, не протирічать об`єктивним судово-медичним даним. При судово-медичній експертизі ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці тулуба не виявлено (т.2 а.с.110);

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 17.06.2021, за участю свідка ОСОБА_10 , при проведенні якого останній показав, як чоловіки наносили неодноразові хаотичні удари руками по тулубу ОСОБА_9 та як чоловік, який перебував позаду потерпілого наніс один удар твердим предметом ззаду по голові в потиличну ділянку ОСОБА_9 з правої сторони (т.2 а.с.111-117);

- висновком експерта № 622 від 18.06.2021, за змістом якого встановлено, що показання ОСОБА_10 в частині локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та раною в тім`яній ділянці голови справа не протирічать об`єктивним судово-медичним даним. При судово-медичній експертизі ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці тулуба не виявлено (т.2 а.с.118);

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 18.06.2021, за участю свідка ОСОБА_8 , при проведенні якого останній показав на статисті, розташувавши його ліворуч від себе, як чоловіки наносили неодноразові хаотичні удари по тулубу ОСОБА_9 (фото № 1,2) та залишившись в попередньому положенні, свідок показав, як чоловік, який знаходився позаду потерпілого, наніс удар ОСОБА_9 в область потиличної ділянки голови з правої сторони (т.2 а.с.119-125);

- висновком експерта № 623 від 18.06.2021 встановлено, що показання свідка ОСОБА_8 в частині локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та раною в тім`яній ділянці голови справа не протирічать об`єктивним судово-медичним даним. При судово-медичній експертизі ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці тулуба не виявлено (т.2 а.с.126);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2021 з фототаблицею та довідкою до протоколу, згідно яких свідок ОСОБА_10 на фото № 3 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка заподіяла тілесне ушкодження ОСОБА_9 та викинула останнього з човна у воду (т.2 а.с.84-86);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2021 з фототаблицею та довідкою до протоколу, свідок ОСОБА_10 на фото № 1 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 , як особу, яка заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_9 та викинула останнього з човна у воду (т.2 а.с.87-90);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2021 з фототаблицею та довідкою до протоколу, потерпілий ОСОБА_9 на фото №1 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 за формою очей, формою носа та іншими загальними рисами в їх сукупності як особу, яка 12.04.2021 близько 22 год 00 хв., перебуваючи на водній акваторії р. Дніпро в районі Шматківського кар`єру, разом з ОСОБА_17 нанесли йому тілесне ушкодження та викинули у воду (т.2 а.с.7-9);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.04.2021 з фототаблицею та довідкою до протоколу, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 на фото № 3 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка заподіяла йому тілесні ушкодження та викинула з човна у воду. При цьому ОСОБА_9 попередньо повідомив, що зможе упізнати малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_12 , який з іншим чоловіком 12.04.2021 близько 22 год 00 хв., перебуваючи на водній акваторії р. Дніпро в районі Шматківського кар`єру, нанесли йому тілесне ушкодження та викинули у воду (т.2 а.с.9а-11);

- протоколом обшуку домоволодіння від 13.04.2021 з відеозаписом проведення слідчої дії на оптичному диску. Під час зазначеного обшуку було виявлено та вилучено в будинку АДРЕСА_4 паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , 1979 року народження, два металевих предмета, ззовні схожих на рушниці (на одному із предметів мається напис на прикладі «НОМЕР_8») конвертер струму в кількості 5 штук, електро-підсаки для вилову риби, раколовки в кількості 10 штук, плату та два дроти до неї, сітку рибацьку (т.2 а.с.61-67). Постановою про визнання речовими доказами та їх долучення до кримінального провадження від 13.04.2021 вищезазначені речі, крім паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 , визнано речовими доказами (т.2 а.с.68).

Згідно долученого до протоколу обшуку відеозапису зазначена слідча дія проводилась у рамках кримінального провадження №0000195 від 13.04.2021 з метою виявлення човна, автомобіля, інших речей - тобто для виявлення та вилучення речових доказів. Суд наголошує, що човен, який долучено до матеріалів провадження у якості речового доказу, було виявлено 14.04.2021, тобто на наступний день після проведеного обшуку.

Захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 просили визнати протокол обшуку домоволодіння в будинку АДРЕСА_4 від 13.04.2021 та вилучені у ході його проведення речі, а також протоколи впізнання особи за фотознімками недопустимими доказами, оскільки зазначені слідчі дії проводились з порушенням норм КПК України.

Суд відхиляє доводи захисників з цього приводу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обставинами вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є, зокрема, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, його мотив і мета. Таким чином твердження захисника про безпідставність проведення обшуку у домоволодінні, яке навіть не належить на праві власності обвинуваченим, через те, що органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а не обвинувачення за незаконне зайняття рибним добувним промислом, - суд не бере до уваги, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено в акваторії Кам`янського водосховища, на човні, мотивом його вчинення було уникнення обвинуваченими відповідальності за незаконний вилов живих водних біоресурсів. Крім того, слідчий суддя Комсомольського міського суду, постановивши ухвалу від 16.04.2021 про надання дозволу на проведення обшуку post factum , виходив із того, що обшук було проведено без попереднього судового дозволу, оскільки існувала реальна загроза втрати доказів у кримінальному провадженні, відтак вважав що мав місце невідкладний випадок.

Ухвалою ККС Верховного Суду від 15.05.2024 у справі №466/525/22 роз`яснено логіку законодавця про невідкладність проведення обшуку без ухвали слідчого судді.

Так, речові докази та документи в кримінальному процесуальному аспекті охоплюються поняттям "майно", про яке йдеться в ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 167 КПК, а врятуванням майна є дії, спрямовані на те, щоб ліквідувати, відвернути загрозу, небезпеку його знищення, пошкодження або загибелі. Неможливість забезпечити збереження доказів без їх негайного вилучення обумовлює невідкладну необхідність вжиття передбачених КПК процесуальних заходів з метою врятування (збереження) відповідного майна, зокрема шляхом проведення обшуку до отримання ухвали слідчого судді.

Приписи ст. 233 КПК, підлягають застосуванню у взаємозв`язку з положеннями ст. 2 цього Кодексу. Отже, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження у невідкладних випадках, пов`язаних із загрозою знищення доказової інформації, КПК дозволяє проводити огляд, обшук житла чи іншого володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді із застосуванням судового контролю post factum.

Таким чином, враховуючи часові межі між вчиненням кримінального правопорушення та встановленням необхідності проведення обшуку у домоволодінні, яке знаходиться у с. Келеберда Кременчуцького району, тобто на території населеного пункту, де працівники водної поліції 12.04.2021 очікували на порушників, та куди останні заходили у берег на човні, також беручи до уваги, що ОСОБА_14 зникли з місця вчинення злочину, у органу досудового розслідування були підстави вважати, що майно, яке може бути речовими доказами у провадженні, буде знищено. Отже суд прийшов до переконання, що при проведенні цієї слідчої дії істотних порушень кримінального процесуального законодавства не було допущено.

Вирішуючи питання допустимості таких доказів як протоколи впізнання особи за фотознімками, проведеними за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , суд керується наступним.

Приписами частини шостої статті 228 КПК України передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Так, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Частиною сьомою зазначеної вище статті визначено, що фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох, фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Також суд звертає увагу, що впізнання особи проводиться у випадках, коли: особа, яка підлягає пред`явленню, не була раніше відома тому, хто впізнає, але спостерігалася ним у зв`язку зі злочинною подією (свідок ОСОБА_10 при допиті у судовому засіданні повідомив, що раніше осіб, яких вони переслідували на воді, не бачив. Зазначене також узгоджується з самим протоколом пред`явлення особи для впізнання, у якому перед проведенням впізнання свідок повідомив, що особи, які він може впізнати, раніше йому невідомі, а також протоколом проведення слідчого експерименту за участю з ОСОБА_10 . Потерпілий ОСОБА_9 при допиті у судовому засіданні повідомив, що знайомий з ОСОБА_17 , бачив його раніше, ОСОБА_15 раніше не бачив та не знайомий з ним. Показання потерпілого також узгоджуються з протоколами впізнання особи за фотознімками та протоколом проведення слідчого експерименту). Також впізнання особи може проводитись, коли той, хто впізнає, знав раніше особу, яка пред`являється, але не може повідомити про неї необхідних даних або особа добре знайома тому, хто впізнає, однак вона це знайомство заперечує. Потерпілий ОСОБА_9 не заперечував, що раніше знав ОСОБА_14 - бачив декілька разів.

Таким чином суд вважає, що слідчим проведені впізнання осіб за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 без істотних порушень кримінального процесуального закону.

Скориставшись своїми процесуальними правами, прокурор визначив обсяг доказів для дослідження під час судового розгляду. Прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні у зв`язку з перебуваннямостаннього у складі ЗСУ та щоб не затягувати розгляд справи, тому суд позбавлений можливості з`ясувати на скільки добре свідок ОСОБА_8 знав братів ОСОБА_14, а отже чи можна було проводити за його участю таку слідчу дію як пред`явлення особи для впізнання. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.04.2021 з фототаблицею та довідкою до протоколу за участю свідка ОСОБА_8 (т.2 а.с.95-97) та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.04.2021 з фототаблицею та довідкою до протоколу також за участю ОСОБА_8 (т.2 а.с.98-100);

Підсумовуючи, суд підкреслює, що при вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визначеним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (ст.5,8 Конвенції) тощо.

При формуванні такої позиції суд, окрім вище наведеного, враховує те, що постановою від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів. Також у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду, вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, зазначив, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. Суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим. Вказані обставини у даному кримінальному провадженні не встановлені, що вказує на відсутність підстав для визнання доказів недопустимими.

Статтею 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Клопотань про допит певних осіб у якості свідків від сторони захисту не надійшли, а від свого клопотання про допит інших свідків прокурор відмовився та таку відмову, з урахуванням думки учасників судового провадження, прийнято судом.

Отже, порушень положень Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено, а отже перераховані вище докази є належними та допустимими.

Поряд із цим надані стороною обвинувачення докази, а саме:

- скріншот карти з місцем зустрічі правопорушників та оптичний диск з відеофайлами по переслідуванню правопорушників, надані потерпілим 13.04.2021 (т.2 а.с.4-5);

- протокол перегляду відеозапису від 13.04.2021 (т.2 а.с.6);

- протокол обшуку від 13.04.2021 з оптичним диском до нього, під час якого було виявлено та вилучено у квартирі АДРЕСА_6 мобільний телефон Iphone 7 Blak IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон Nokia 3310 ІМЕІ НОМЕР_2 , сім карта Київстар с/н НОМЕР_3 , сім карта Life с/н НОМЕР_4 , мобільний телефон Dogee Х60 ІМЕІ НОМЕР_5 , сім карта Life без с/н, мобільний телефон Sony Ericsson ІМЕІ НОМЕР_6 , мобільний телефон Nokia Е50-2 ІМЕІ НОМЕР_7 (т.2 а.с.47-55);

протокол огляду місця події з фототаблицями від 13.04.2021 (у приміщенні Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області, за адресою: м. Кременчук вул. 29 вересня, буд. 6 для огляду надано жилет рятувальний синього кольору з чорними смужками з написом «Поліція») (т.2 а.с.92-94) - суд не враховує, у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що ці докази прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, а отже суд визнає їх неналежними. Зокрема, відеозапис не містить вказівки на дату та час відеозйомки, об`єкти на відеосазисі неможливо ідентифікувати, тому встановити належність зазначеного доказу до даного кримінального провадження не представилось можливим. Згідно заяви свідка ОСОБА_10 (т. 2, а.с.91) він добровільно надає слідчому на огляд рятувальний жилет синього кольору з написом "ПОЛІЦІЯ". Зі змісту зазначеної заяви та протоколу огляду від 13.04.2021 неможливо встановити належність даного жилету певній особі. Крім того, зазначені докумети не містять інформації, чи в цей жилет був одягнутий хтось з працівників водної поліції під час події злочину12.04.2021. З приводу вилучених у квартирі АДРЕСА_5 мобільних телефонів та комплектуючих до них - незрозуміло, які обставини можуть підтвердити або спростувати зазначені речі у даному кримінальному провадженні.

Отже, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікує за ч.2 ст. 345 КК України, оскільки він близько 22 год. 00 хв. 12 квітня 2021 року на невстановленому човні в руслі річки Дніпро своїми умисними діями заподіяв працівникові правоохоронного органу - інспектору з реагування патрульної поліції на воді Кременчуцького РУП ГУНП ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, характер суспільної небезпеки ним скоєного, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом також не виявлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має місце реєстрації та місце постійного проживання, одружений, з вищою освітою, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем реєстрації не перебуває, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштований.

Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.

Також судом враховано:

- ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, який винуватим себе не визнав, з 2021 року по теперішній час не відшкодував потерпілому ні витрати на лікування, ні завдану моральну шкоду;

- обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, а саме на воді, з мотивів уникнути відповідальність за іншу протиправну діяльність - незаконний рибний промисел;

- подальші дії обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який після удару по голові потерпілого викинув його у воду в квітні місяці у темний час доби та зник з місця події;

- а також об`єкт злочину - суспільні відносини, що забезпечують нормальну законну діяльність правоохоронних органів та здоров`я їх працівників.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України.

Сам по собі факт наявності на утриманні у обвинуваченого малолітньої дитини, без жодної пом`якшуючої обставини, зокрема, відсутності щирого каяття обвинуваченого, не дає суду можливості застосувати більш м`яке покарання, передбачене санкцією статті.

Підстав для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

При цьому, суд враховує час затримання обвинуваченого ОСОБА_4 до обрання запобіжного заходу з 13.04.2021 по 15.04.2021 включно та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом, застосованим до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду від 15.04.2021 строкам на два місці, який у подальшому не продовжувався.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та час, який минув з моменту його вчинення.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним ("Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання, повністю враховує обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину.

МОТИВИ ЗМІНИ ОБВИНУВАЧЕННЯ ОСОБА_19

Щодо кваліфікації діяння ОСОБА_5 суд дійшов до наступного.

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України передбачає:

- спеціального потерпілого - працівника правоохоронного органу;

- з об`єктивної сторони злочин характеризується діянням, спрямованим на заподіяння, зокрема, легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді легкого тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком;

- суб`єктивна сторона характеризується лише умисною формою вини, поєднаною зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків;

- суб`єкт злочину загальний.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення саме за ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Як встановлено судом, потерпілому ОСОБА_9 було спричинено лише одне тілесне ушкодження, яке, як доведено під час судового слідства належними та допустимими доказами, заподіяв ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 27 КК України виконавцем (співвиконавцем) злочину визнається особа, яка безпосередньо вчинила злочин. Ознаками такої особи є: 1) вона є суб`єктом злочину; 2) вчинила злочин, передбачений КК України; 3) вчинила такий злочин у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за вчинене.

Отже, під вчиненням злочину розуміється повне або часткове виконання співучасником безпосередньо чи шляхом використання інших осіб, які відповідно до закону не підлягають кримінальній відповідальності за вчинене, об`єктивної сторони злочину. В даному випадку ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та раною в тім`яній ділянці голови справа, яка утворилась від однократної ударної дії тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, який міг мати видовжену форму, наприклад, палка.

Свідок ОСОБА_10 показав, що обвинувачених не влаштовувала безпосередня наявність працівника поліції в їх човні. Вони намагались позбутись його, викинувши у воду. У протоколі проведення слідчого експерименту від 17.06.2021 за участю потерпілого зазначено, що коли ОСОБА_9 потрапив до човна, двоє чоловіків почали на нього нападати, а саме долонями рук наносили неодноразові хаотичні удари по верхній частині тулуба та намагалися викинути потерпілого з човна, при цьому раніше невідомий йому чоловік знаходився біля керма човна, а ОСОБА_12 позаду ОСОБА_9 . Коли потерпілий повернувся обличчям до водія, відчув удар твердим предметом по голові з правої сторони в ділянці потилиці. (т.2 а.с.103-109). При допиті потерпілий показав суду, що обвинувачені хапали його за одяг, намагалися викинути за борт. Отже фактично у обох ОСОБА_14 був умисел, спрямований на опір працівникові поліції, удари наносилися долонями рук, а не кулаками, хапали потерпілого за одяг, щоб викинути у воду. Таким чином умисел на заподіяння легкого тілесного ушкодження виник тільки у ОСОБА_14 раптово та не охоплювався спільним умислом. Крім того, ОСОБА_13 ні частково, ні повністю не виконував об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, а стороною обвинувачення не конретизовано роль ОСОБА_15 у нанесенні лекого тілесного ушкодження потерпілому.

Даючи правову оцінку діям ОСОБА_15 , суд встановив, що приблизно о 22 год. 00 хв. 12 квітня 2021 року на невстановленому човні в руслі річки Дніпро ОСОБА_13 разом зі своїм братом ОСОБА_17 , керуючи човном, рухався в сторону берега в районі с. Келеберда Кременчуцького району Полтавської області у період заборони навігації та промислу живих рибних біоресурсів. На вимоги працівників поліції не зупинив плавзасіб, натомість завів двигун та почав віддалятися від працівників водної поліції. При встановлених обставинах потерпілий ОСОБА_9 потрапив до човна обвинувачених, які спільними умисними діями намагались викинути потерпілого за межі човна. Потерпілий ОСОБА_9 , вже перебуваючи у човні з ОСОБА_14, як і раніше, неодноразово гучно повідомляв, що він є працівником водної поліції, на одяці мав знаки розрізнення та жилет синього кольору зі світловідбивними написами «ПОЛІЦІЯ», вимагав заглушити двигун для перевірки документів. Човен з цими особами на борту освітлювався прожектором з човна під керуванням ОСОБА_20 ..Таким чином ОСОБА_13 усвідомлював, що він чинить опір працівнику поліції при виконанні ним своїх службових обов`язків, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажав їх настання з метою перешкодити останньому виконати ці обов`язки.

Оскільки особа повинна нести відповідальність лише за фактично вчинене діяння, суд виключає можливість кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345 КК України.

Одночасно, з урахуванням досліджених у судовому засіданні належних та допустимих письмових доказів, показань потерпілого та свідка ОСОБА_10 суд вважає, що діяння обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає кваліфікації за ч. 2 ст. 342 КК України, оскільки ОСОБА_5 чинив опір працівнику правоохоронного органу - ОСОБА_9 при виконанні ним службових обов`язків. Опір характеризується наступними ознаками: 1) він полягає в активних діях; 2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього; 3) вони перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій; 4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов`язків.

Таким чином в діях ОСОБА_15 наявні усі перелічені ознаки опору.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Однак, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.

Виходячи з логіки законодавця, критерієм класифікації кримінальних правопорушень за ступенем тяжкості є покарання. Санкція частини 2 статті 342 КК України є більш м`якою порівняно з санкцією частини 2 ст. 345 КК України, отже суспільна небезпечність діяння, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України є меншою, тому зміна кваліфікації дій ОСОБА_15 на опір є покращенням його становища.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі висунутого обвинувачення ОСОБА_5 та змінити правову кваліфікацію його дій. Так, суд кваліфікує умисні дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342 КК України як опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, оскільки близько 22 год. 00 хв. 12 квітня 2021 року на невстановленому човні в руслі річки Дніпро, діючи з прямим умислом ОСОБА_5 активними діями, спрямованими проти інспектора з реагування патрульної поліції на воді Кременчуцького РУП ГУНП ОСОБА_9 при виконанні ним службових обов`язків, із застосуванням фізичної сили, що полягало у хапанні потерпілого за одяг, нанесенні йому ударів долонями рук по верхній частині тулубу з метою викинути за борт човна та в кінцевому результаті реалізації цієї мети для перешкоджання працівником поліції виконання своїх повноважень, вчинив опір працівнику поліції при виконанні ним службових обов`язків.

При обранні міри покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією кримінальних правопорушень відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, його стан здоров`я, вік, відсутність неповнолітніх дітей на утриманні, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, обставини вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема не визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, невжиття заходів до відшодування завданої потерпілому шкоди, час, який пройшов з моменту вчинення злочину, невчинення нових кримінальних правопорушень та процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

Відсутність пом`якшуючих обставин, зокрема, відсутності щирого каяття обвинуваченого, не дає суду можливості застосувати найм`якше покарання, передбачене санкцією статті, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знайшов.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді пробаційного нагляду, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

При цьому, суд враховує час затримання обвинуваченого ОСОБА_5 до обрання запобіжного заходу з 13.04.2021 по 15.04.2021 та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом у період з 16.04.2021 по 15.06.2021, застосований до ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду від 15.04.2021 строком на два місяці, який у подальшому не продовжувався.

ЦИВІЛЬНИЙ ПОЗОВ.

Потерпілий ОСОБА_9 звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду в сумі 70 000 грн. та з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду 50 000 грн (т.1 а.с.86-92).

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_9 була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних із отриманою травмою та призвели до негативних наслідків, котрі вплинули на його стан здоров`я та непрацездатність.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини третя та четверта статті 23 ЦК України).

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові від 16.10.2019 року у справі № 565/764/16-ц Верховний Суд зазначив «Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини презумпція моральної шкоди визнається. Вирішуючи питання щодо наявності моральної шкоди необхідно враховувати, що у разі порушення майнових або цивільних прав «середньостатистична», «нормально реагуюча» на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду)».

Враховуючи вищезазначене та те, що неправомірними діями обвинувачених потерпілому завдано глибоких моральних та душевних страждань, пов`язаних із отриманою травмою, перебування у стані напруги, настороги психологічного дискомфорту під час виконання службових обов`язків, позивачем доведено завдання йому обвинуваченими моральної шкоди, а тому з урахуванням вимог розумності та справедливості на користь останнього у відшкодування спричиненої потерпілому моральної шкоди, має бути стягнуто з ОСОБА_4 70 000 грн та з ОСОБА_5 - 50 000 грн, що буде справедливим розміром з урахуванням вини кожного з обвинувачених та глибини душевних страждань особи, яка потерпіла від злочину.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, арешт, накладений на майно у цьому кримінальному провадженні підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.04.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці. Строк дії ухвали закінчився. Інший запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 15.04.2021 до обвинуваченого ОСОБА_5 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці. Строк дії ухвали закінчився. Інший запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Під час судового розгляду прокурором подано клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Враховуючи процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час судового розгляду, наявність сталих соціальних зв`язків за місцем проживання, відсутність доказів про вчинення ним інших кримінальних правопорушень, суд вважає задовольнити клопотання прокурора частково та обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_4 строк затримання в порядку статті 208 КПК України з 13.04.2021 по 15.04.2021 включно з розрахунку один день затримання за один день позбавлення волі та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом, обраним ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду від 15 квітня 2021 року за період з 16.04.2021 по 15.06.2021, з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

Клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили - задовольнити частково.

Застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 з покладанням на нього до набранням вироку законної сили наступних обов`язків:

- не відлучатися за межі Кременчуцького району Полтавської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 3 (три) роки.

На підставі п. п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

На підставіст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного покарання ОСОБА_5 строк затримання в порядку статті 208 КПК України з 13.04.2021 по 15.04.2021 включно з розрахунку один день затримання за два дні пробаційного нагляду та строк перебування під цілодобовим домашнім арештом, обраним ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду від 15 квітня 2021 року за період з 16.04.2021 по 15.06.2021, з розрахунку, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає два дні пробаційного нагляду.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.04.2021 на камуфляжну куртку, комбінезон сірого кольору, дві пари будівельних рукавиць, пару чобіт сіро-зеленого кольору, пару в`язаних шкарпеток, які належать ОСОБА_4 , - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.04.2021 на: мобільний телефон Iphone 7 Blak IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон Nokia 3310 ІМЕІ НОМЕР_2 , сім карту Київстар с/н НОМЕР_3 , сім карту Life с/н НОМЕР_4 , мобільний телефон Dogee Х60 ІМЕІ НОМЕР_5 , сім карту Life без с/н, мобільний телефон Sony Ericsson ІМЕІ НОМЕР_6 , мобільний телефон Nokia Е50-2 ІМЕІ НОМЕР_7 - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.04.2021, на два металевих предмета, ззовні схожих на рушниці (на одному із предметів мається надпис на прикладі «НОМЕР_8»), конвертер струму в кількості 5 штук, електро-підсаки для вилову риби, раколовки в кількості 10 штук, плату та два дроти до неї, сітку рибацьку - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.04.2021, на човен «Прогрес 4», 3 змиви РБК, дерев`яний брус, пластикову застібку чорного кольору - скасувати.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон Iphone 7 Blak IMEI НОМЕР_1 , мобільний телефон Nokia 3310 ІМЕІ НОМЕР_2 , сім карта Київстар с/н НОМЕР_3 , сім карта Life с/н НОМЕР_4 , мобільний телефон Dogee Х60 ІМЕІ НОМЕР_5 , сім карта Life без с/н, мобільний телефон Sony Ericsson ІМЕІ НОМЕР_6 , мобільний телефон Nokia Е50-2 ІМЕІ НОМЕР_7 - повернути ОСОБА_5 ;

- два металевих предмета, ззовні схожі на рушниці (на одному із предметів мається напис на прикладі «НОМЕР_8»), конвертер струму в кількості 5 штук, електро-підсаки для вилову риби, раколовки в кількості 10 штук, плату та два дроти до неї, сітку рибацьку- повернути володільцю;

- човен «Прогрес 4» - передати у власність держави;

- 3 змиви РБК, дерев`яний брус - знищити;

- пластикову застібку чорного кольору - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченими у той же строк з моменту його отримання.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.

Обвинуваченим, захисникам обвинувачених роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1