Справа № 487/4294/22
Провадження № 1-кп/487/366/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001694 від 21.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановив:

Заводським районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та відсутність підстав, передбачених кримінально-процесуальним кодексом для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на те, що лише тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується особа не може бути підставою для тривалого тримання під вартою, ризику здійснення впливу не свідків не існує, оскільки свідків тривалий час не може знайти ані суд, ані прокурор, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень з посиланням на відсутність у обвинуваченого місця роботи, вважає необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 вже третій рік тримається під вартою, а тому не може бути працевлаштованим.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав доводи захисника.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2022 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 214720 грн., у разі внесення якої останній повинен бути звільнений з під варти.

В ході судового розгляду судом неодноразово продовжувався строк тримання обвинуваченого під вартою та відповідно до ухвали суду від 24.12.2024 спливає 21.02.2025.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

В судовому засіданні встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, перевірялась під час вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу.

Прокурором в судовому засіданні доведено, що: - заявлені при обранні запобіжного заходу ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні дітей не має, що в сукупності доводить наявність обставин які свідчать про існування ризику переховування від суду. Крім того, обізнаність обвинуваченого про місце проживання (перебування) свідків свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оскільки ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має законного джерела доходу, суд вважає обґрунтованим наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому суд враховує, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосований до обвинуваченого, оскільки останній не має зареєстрованого місця проживання.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд оцінює критично, оскільки оцінюючи наявність підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, суд враховує не лише тяжкість покарання, яка може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, а і наявність інших обставин, які можуть вказувати на існування ризиків. Так, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язки, відсутність постійного місця проживання є достатніми підставами вважати, що обвинувачений не має стримуючих факторів для забезпечення його належної процесуальної поведінки, що свідчить про існування ризику переховування від суду.

Далі, про наявність підстав вважати, що існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що обвинувачений особисто знайомий зі свідками у даному кримінальному провадження, а тому відсутність у суду та у прокурора інформації про їх місце перебування на теперішній час не виключає можливості, у разі звільнення обвинуваченого з-під варти, зв`язатися з ними за допомогою телефону або інтернету та здійснити на них вплив.

Щодо неможливості працевлаштування обвинуваченого, в зв`язку з його тривалим тримання під вартою, то суд звертає увагу на те, що ця обставина врахована саме на час затримання обвинуваченого, але про існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить не лише відсутність у обвинуваченого законного джерела доходів, а також і те, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі і за вчинення корисливих злочинів.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи те, що до завершення строку дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою судовий розгляд не може бути завершений, а також те, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, а ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та не перестали існувати, суд вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не можливе, та вважає обґрунтованим і виправданим подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

Ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 діб - до 12.04.2025 включно, з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор", з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2022.

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1