КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/2075/19Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3019/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24лютого2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_15

учасників судового провадження:

прокурораОСОБА_11обвинуваченого ОСОБА_7

захисникаОСОБА_10представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000552, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.1 ст.155, ч.ч.1,2 ст.156, ч.5 ст.301КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківськогоміськрайонного суду Київської області від 07січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07січня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 07березня 2025 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що прокурором не надано до суду доказів на підтвердження існування зазначених у клопотанні ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою.

Звертає увагу, що надмірне тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є порушенням його конституційних прав та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За доводами апелянта, ухвалюючи рішення про продовження строку тримання його підзахисного під вартою, судом не враховано те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, роботу, близьких та рідних, що вказує на міцність його соціальних зав`язків, він не вчиняв спроб ухилятися від слідства та суду.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_9 ,якізаперечували проти доводів апеляційної скарги та вважали рішення суду про продовження строку тримання під вартою законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів провадження, на розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000552, по обвинуваченню ОСОБА_7 вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.3 ст.153, ч.1 ст.155, ч.1, 2 ст.156, ч.5 ст.301КК України.

Під час судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи це тим, що на даний час продовжують існувати заявлені раніше ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07січня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 07березня 2025 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону судом дотримані.

В обґрунтування продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурор посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , з огляду на висунуте йому обвинувачення та покарання, у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, може вчиняти погрози, підкуп, здійснювати тиск на потерпілих та схиляти їх до дачі неправдивих показань, користуючись їх молодим віком та відсутністю у них батьків, які б могли вжити додаткових заходів для забезпечення їх безпеки.

Також прокурор зазначав, що допитані потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні вказували на можливість впливу на них обвинуваченим ОСОБА_7 , у разі зміни йому запобіжного заходу на інший, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім цього, прокурором обґрунтовувалась неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти статевої свободи та недоторканості малолітніх осіб, що вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим; відомості про те, що застосованараніше застава не змогла забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого; ризик незаконного впливу на потерпілих.

Оцінивши зазначені обставини в сукупності, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, наведених прокурором та передбачених статтею 177 КПК України,які свідчать про можливість обвинуваченого переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих, які є неповнолітніми.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі клопотання захисника про обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Цим самим спростовують апеляційні доводи сторони захисту про те, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора, та за відсутності достатніх доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, продовжено застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_14 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника таскасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07січня 2025 року, якоюзадоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 07березня2025 року, залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвалав касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4