Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 498/786/23
Провадження № 1-кп/499/24/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт кримінального провадження №0000326 від 12 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,проживаючого АДРЕСА_1 , у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з метою незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 , а саме автомобілем «ВАЗ-11113», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 12.05.2023 року опівночі прибув до огородженого будинку по АДРЕСА_2 , де побачивши, що у будинку ОСОБА_7 ще горить світло, став вичікувати. Приблизно о 03.00 годині 12.05.2023 ОСОБА_4 , побачивши, що світло в будинку погасло, через хвіртку проник на територію подвір`я, після чого шляхом вільного доступу, діючи умисно, протиправно, всупереч волі власника, проник до приміщення гаражу, де за допомогою фізичної сили викотивавтомобіль марки «ВАЗ-11113» реєстраційний номер НОМЕР_1 на вулицю де сівши за кермо, завів двигун ключем, який знаходився у замку запалення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, кваліфіковане як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинені з проникненням у приміщення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в скоєному діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованого діяння, в скоєному розкаявся.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченою не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_4 роз`яснено.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив, щодо розгляду кримінального провадження у порядку ст.349 КПК України не досліджуючи обставини справи, а обмежившись дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого та його законний представник також не заперечували щодо розгляду кримінального провадження у порядку ст.349 КПК України не досліджуючи обставини справи, а обмежившись дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, клопотав надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Оскільки учасники судового провадження не заперечували, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено про позбавлення їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_4 суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, документи які характеризують особу обвинуваченого, вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинені з проникненням у приміщення та в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

При вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Враховуючи вищезазначені обставини в сукупності, за глибоким переконанням суду, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд при призначенні міри покарання обвинуваченому враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у вчиненому щиро розкаявся, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, на час вчинення злочину був неповнолітнім, зваживши на всі обставини кримінальних проваджень в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, можливе без реального відбування покарання, тобто без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75,104 КК України, звільнивши останнього від відбуття покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. 1, 2 ст. 76 КК України, що з урахуванням критичного ставлення до своїх дій, відповідатиме меті його застосування і не обумовить порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності

Цивільний позов по справі - не заявлявся.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати - документально підтверджені витрати за проведення судової трасологічної експертизи у розмірі 2390,00 грн. (дві тисячі триста дев`яносто гривень ) 00 коп.

Керуючись ч. 2 ст.289 КК України, ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, - У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Згідно ст..ст.75, 76, 104 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного цим вироком, звільнити з випробуванням строком на один рік, покласти обов`язки передбаченні п.п. 1,2 ч. 1, п.4 ч.3 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов по справі не поданий.

Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області області від 15.05.2023 року у вигляді заборони відчуження автомобіля марки «ВАЗ 11113», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_7 ; арешт у вигляді заборони використання та розпорядження наступним майном, а саме: 2 відбитки папілярних узорів пальців рук, які було перекопійовано на 2 окремі відрізка липкої стрічки та вилучені з поверхні капоту автомобіля, вилучено 1 відбиток папілярних узорів пальців рук, який було перекопійовано на 1 відрізок липкої стрічки та вилучений з водійського скла автомобіля, вилучено 1 відбиток папілярних узорів пальців рук, який було перекопійовано на 1 відрізок липкої стрічки та вилучений з верхньої частини рами водійських дверей автомобіля, змивами з водійської та пасажирської внутрішніх ручок дверей автомобіля, змивом з коробки перемикання передач автомобіля, чохлом чорного кольору з керма автомобіля, які були виявлені та вилучені 12.05.2023 року під час проведення огляду місця події, а саме по вул. Центральній, с. Стоянове Роздільнянського району Одеської області - скасувати.

Речовий доказ, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 11113», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_7 відповідно до розписки від 12.05.2023 року повернути власнику ОСОБА_7 .

Речові докази паперовий конверт в якому знаходиться чохол чорного кольору з керма автомобіля та чотири паперові конверти зі змивами ручок автомобіля та коробки перемикання передач автомобіля знищити.

Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави 2390,00 грн. (дві тисячі триста дев`яносто гривень ) 00 коп витрат на проведення експертизи під час досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до ст.124 КПК України.

Вирок з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_8