Справа № 342/1353/24
Провадження № 1-кп/342/71/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Городенка матеріали кримінального провадження №0000177 від 12.10.2024 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні нікого немає, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України

учасники справи:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_5 носив холодну зброю без передбаченого законом дозволу.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, у жовтні 2022 року ОСОБА_5 , перебуваючи на ринку у м.Івано-Франківську, придбав у невстановленої досудовим слідством особи предмет, ззовні схожий на пістолет. В подальшому, ОСОБА_5 , розуміючи, що придбаний ним предмет є холодною зброєю, діючи умисно, не маючи дозволу на право носіння холодної зброї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 «» Про затвердження Положення про дозвільну систему» із змінами та доповненнями, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів ,споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 зі змінами та доповненнями, перемістив вказаний предмет по місцю проживання, що АДРЕСА_1 , де незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав у приміщенні будинку. 12.10.2024, приблизно о 13.00 год ОСОБА_5 взяв вищевказаний предмет та, помістивши у свою наплічну сумку, направився до місцевого ставка, що у м.Городенка, по вул. Заводська. Цього ж дня, о 13.40 год, поблизу АЗС «Nikoil» у м.Городенка по вул. Заводській Коломийського району Івано-Франківської області, був зупинений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час проведення поверхневої перевірки, у порядку ст.34 ЗУ «Про національну поліцію», працівникам поліції з наплічної сумки добровільно видав предмет, який ззовні схожий на кастет. Згідно висновку експерта від 30.10.2024, наданий на дослідження предмет, подібний на кастет, є холодною зброєю. Надана холодна зброя є неклинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії - кастетом. Наданий кастет виготовлений кустарним або промисловим способом.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 носив холодну зброю без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч.3 ст.349 КПК України. Просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, та застосувати до нього покарання, передбачене санкцією статті у виді 220 годин громадських робіт; стягнути з обвинуваченого витрати за проведені експертизи та вирішити долю речових доказів.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 , який відмовився від захисника для здійснення його захисту, погодився щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, яке зазначене в обвинувальному акті, щиро розкаюється у вчиненому. Пояснив, що придбав кастет для самозахисту. Просив суд суворо не карати.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, той факт, що його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку прокурора, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнав недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також досудової доповіді.

Суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого - ОСОБА_5 , зокрема, довідки КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради про неперебування на обліку у кабінетах лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; нейтральну характеристику з місця реєстрації обвинуваченого; вимогу про судимість, згідно якої обвинувачений раніше несудимий; висновок органу пробації, інші документи.

Згідно ухвали Городенківського районного суду від 13.07.2021 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.263 КК України з підстав, передбачених ч.3 ст.263 КК України, кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній; орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе, не може становити небезпеку для суспільства, в тому числі, для окремих осіб.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.263 КК України як умисні дії, що виразились незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 263 КК України, є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обігу вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв. Загально небезпечні предмети при їх неконтрольованому поширенні становлять підвищену загрозу для суспільства. Тому встановлені спеціальні правила поводження зі зброєю, боєприпасами, вибухівкою, визначено, з якими з цих предметів громадяни взагалі не вправі вчиняти будь-яких дій, а які дії можна виконувати на підставі спеціального дозволу.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.2 ст.263 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або пробаційний нагляд на строк від двох до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.263 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене, у виді громадських робіт.

З відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, та встановлених у судовому засіданні, ОСОБА_5 не є особою з інвалідністю першої або другої групи; таким, що досяг пенсійного віку; військовослужбовцем строкової служби, тобто не є особою, якій, згідно з вимогами ч.3 ст.56 КК України, не може бути призначено покарання у виді громадських робіт.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому та забезпечує баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Також у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 12, ч.2 ст.263 КК України ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 220 (двісті двадцять) годин.

Стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз за №СЕ-19/109-24/14925-ХЗ від 30.10.2024 у розмірі 1591,80 гривень.

Речові докази по справі: контактну неклинкову холодну зброю ударно-дробильної дії - кастет, який поміщено у спецпакет ICR 0004505 та опечатаний пломбою L87366419 (квитанція №546), який зберігається у камері зберігання речових доказів відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУ НП у Івано-Франківській області, - знищити.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14.10.2024 у виді арешту, з метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, накладеного на предмет, ззовні схожий на кастет, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1