ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1117/25 Справа № 191/4144/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000664 від 24.07.2023 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 115 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК і призначено їй покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_7 визнана винуватою за умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі (умисне вбивство) при таких обставинах.

24 липня 2023 року близько о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_9 , з яким вона спільно проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі, знаходились в приміщенні тимчасового місця проживання, в кімнаті АДРЕСА_3 , де під час побутового конфлікту між ними виникла сварка. Далі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел зі столу взяла кухонний ніж та тримаючи його в правій руці, нанесла один удар ОСОБА_10 в область грудної клітини, спричинивши проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки з ушкодженням аорти, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від чого настала смерть ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 КК, призначивши покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Зазначає, що суд не врахував покази обвинуваченої щодо нанесення їй тілесних ушкоджень потерпілим протягом тижня до дня події та в сам день події також, оскільки вона не давала йому слухати голосно музику через те, що малолітній син спав, тому потерпілий стягнув її з ліжка та почав бити, навіть придушувати, вона вирвалась від нього, схватила ніж зі столу, який стояв поруч та, захищаючись, нанесла лише один удар в область грудної клітини, при цьому скандали між ними відбувалися часто.

Суд залишив поза увагою висновок експерта №270/2023 від 25.07.2023, яким підтверджено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , та висновок експерта № 544 від 14.09.2023 щодо психічного стану обвинуваченої під час вчинення діяння.

На думку захисту, в суді встановлено, що обвинувачена зазнала суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності з боку потерпілого, яке було реальним, і внаслідок його попередньої поведінки мала підстави побоюватися за своє життя та здоров`я, тому саме з метою самозахисту обвинувачена взяла зі столу кухонний ніж, який знаходився від неї на відстані витягнутої руки та переоцінивши небезпечність посягання і обстановку захисту, тобто перевищуючи межі необхідної оборони, нанесла один удар в область грудної клітини та припинила свої дії, хоча мала можливість нанести декілька ударів.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник в режимі відеоконференції та обвинувачена підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вирок суду першої інстанції вважав законним та просив залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: (1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); (2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; (3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; (4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повній мірі.

Суд апеляційної інстанції зважає на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі №589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Сам апелянт визначає те коло питань, які є предметом перевірки апеляційного суду.

Таким чином, процесуальні вимоги сторін відіграють роль орієнтиру, показуючи, з якими частинами судового рішення учасник судового провадження не погоджується, та зобов`язують апеляційну інстанцію надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, які за своїм змістом зводяться до того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та суд не взяв до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновку, тому дії ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 КК, апеляційний суд вважає їх неспроможними з огляду на таке.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні та правильно кваліфікував її дії за за ч. 1 ст. 115 КК, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останньої, які ввона надавала на свій захист, перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, зміст яких детально викладено у вироку, безпосередньо допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , показів допитаних в порядку ч. 11 ст. 615 КПК свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також досліджених в ході судового розгляду письмовими доказами.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_11 , яка проживала в дитячому садку АДРЕСА_4 в сусідній кімнаті з кімнатою, в якій жили ОСОБА_7 , її батько ОСОБА_15 , співмешканець ОСОБА_9 та двоє дітей. Вони в свою кімнату завжди ходили через її кімнату, так як її кімната була прохідна. Влітку 2023 року, в день вбивства, ОСОБА_9 , батько ОСОБА_7 та дівчинка вернулися з магазину, сварки та криків, вона в цей час не чула, а через 5 хвилин ОСОБА_9 випав у її кімнату та кричав «Телефонуй та викликай швидку» і впав на сідниці. Сусід по її кімнаті ОСОБА_17 викликав швидку. Також вказала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 билися дуже часто, між ними постійно були скандали, сварки, іноді бійки, з її сторони, вони разом часто вживали алкогольні напої. В місці їх проживання всі були не задоволені поведінкою ОСОБА_7 , яка повибивала четверо дверей зверху та знизу.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 , яка влітку 2023 року виконувала обов`язки директора дитячого садка №11 у м. Синельникове, пояснила, що в одній кімнаті проживала старенька бабуся ОСОБА_11 та чоловік похилого віку, а в спальні проживали ОСОБА_7 , її співмешканець ОСОБА_9 , її батько, та двоє дітей. ОСОБА_7 була в своїй поведінці агресивною, за місяць до вбивства вона повибивала двері у кімнатах гуртожитку. Вона зі співмешканцем вживали алкоголь кожен день, ніде не працювали, іноді були бійки. Так агресивно в гуртожитку ніхто себе не поводив, тільки ОСОБА_7 , яка завжди починала бійку першою, ОСОБА_9 , навпаки, був спокійним, його було складно вивести із рівноваги.

В порядку ч. 11 ст. 615 КПК були допитані свідки ОСОБА_15 , який був батьком обвинуваченої та помер на час розгляду справи, та ОСОБА_16 , місце перебування якого не встановлено, покази яких зафіксовані на DVD-диску, досліджених судом в судовому засіданні.

Так, за показами свідка ОСОБА_16 24.07.2023 року, близько о 15.00 годині прийшли ОСОБА_9 , батько ОСОБА_18 та донька ОСОБА_19 , які пройшли через його кімнату та зайшли до себе у крайню кімнату. Через деякий час він почув, як закричала дівчинка «Не вбивай, не вбивай, ОСОБА_20 , ОСОБА_20 ». ОСОБА_9 вийшов із кімнати і тримався за груди та сказав «Інна вдарила мене ножем, викликай швидку» і присів на підлогу. Потім вийшла ОСОБА_21 і стала причитати. Била ОСОБА_9 по обличчю долонями та висловлювалась нецензурною лайкою. Він викликав швидку. Коли приїхала швидка допомога, ОСОБА_9 поклали на ноші та стали виносити він, медбрат та ОСОБА_7 . У цей час ОСОБА_7 вдарила його голову, впустила ноші. Зазначив, що ОСОБА_7 за місяць до вбивства вибила всі двері у гуртожитку, вона дуже агресивна та слабо контролювала свою поведінку, а загиблий був адекватною людиною.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_15 24.07.2023 року у кімнаті був він, його дочка обвинувачена ОСОБА_7 , його зять - ОСОБА_9 та двоє дітей: ОСОБА_19 та ОСОБА_22 . В обідній час він ліг відпочивати та лежав спиною до дверей. Скандал почався у кімнаті, потім перейшов у коридор. Почув шум, як задзвеніла банка, у якій стояв ніж та він обернувся і побачив ОСОБА_23 , яка вибігла із дверей, ОСОБА_9 за нею. Потім почув «Ой зарізали, сусід викликай швидку». Він навіть не виходив, коли приїхала швидка, а піднявся, коли приїхала поліція. Його донька ходила та переживала, що її не пустили до швидкої допомоги. ОСОБА_7 сказала, що вона не знає, як це сталося, як у нього опинився ніж, чи може автоматично, чи він на нього наскочив, що вона не розуміє як вона це зробила. Він не бачив, щоб її бив ОСОБА_9 , конфліктів в цей день у них не було. Раніше обвинувачена повибивала двері в гуртожитку. Після вбивства, дітей віддали в іншу родину. До затримання ОСОБА_7 приїжджала Служба у справах дітей по факту вживання обвинуваченою алкоголю.

Висновком експерта № 401 від 16.08.2023 року встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням аорти, яке ускладнилось гострою крововтратою, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа. Проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням аорти спричинено прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії сплощеного колюче-ріжучого предмету, шириною клинка протягом поринулої частини не більше 19 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною близько 1,0-1,2 мм. Дані тілесні ушкодження, у своїй сукупності та за своїм характером, відповідають категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

При цьому обвинувачена не заперечувала наявність конфлікту з ОСОБА_9 та спричинення йому тілесного ушкодження ножем, однак стверджувала, що не мала умислу на його вбивство, а діяла з метою захисту, оскільки в день події в них виникла сварка з приводу гучної музики, яку вона вимкнула, а ОСОБА_9 вдарив кулаком в її щелепу, потім знову наніс удар в ліву щоку, повалив на підлогу і почав душити, та уперся коліном у грудну клітину, в подальшому вона взяла ніж зі столу і тримала в правій руці, щоб його налякати, але він наштрикнувся на ніж, після чого ОСОБА_9 з ножем вийшов із кімнати. При цьому, на допомогу батька, який був у цій же кімнаті, не кликала, так як він їй би не допоміг, сусідів також не кликала.

Разом з тим, суд першої інстанції ретельно перевірив версію сторони захисту щодо відсутності в обвинуваченої умислу на вбивство, наявність в її діях меж перевищення необхідної оборони та обґрунтовано спростував її, належним чином виклавши мотиви у вироку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 05.09.2023 та його відеозапису за участю підозрюваної ОСОБА_7 , остання вказала місце та обставини вчинення злочину, при цьому зазначила, що 24.07.2023 вона спала на ліжку у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_3 . Грала гучно музика, ОСОБА_9 стягнув ОСОБА_7 з ліжка на підлогу, добавив музику, ще гучніше, та почав бити ОСОБА_7 , прокинувся син, вона взяла його на руки, донька заховалась за батареєю. ОСОБА_7 , перебуваючи в положенні стоячи, тримала на руках сина, а ОСОБА_9 наніс їй удар в обличчя, від якого вона присіла на ліжко, посадила сина на ліжко, підвелась на ноги та запитала у ОСОБА_9 , що сталося, на що той одразу схватив її долонею за горло та повалив на спину на підлогу, притискаючи горло, наніс удар в область лівої щоки та ще один удар, після якого ОСОБА_7 вирвалась, підвелась на ноги та відштовхнула ОСОБА_9 . Вона прохала, ОСОБА_9 заспокоїтись, та він розвернувся та пішов у бік вхідних дверей, але біля дверей він розвернувся та почав йти знову на неї, схопив її за горло та почав душити, поваливши на підлогу, в цей час у неї на руках був син, якого вона відпустила та він відійшов, плачучи. ОСОБА_7 перебувала в положенні навприсядки та правою рукою намацала ніж на столику, який перебував від неї справа. Схопивши ножа, ОСОБА_7 просила відійти від неї, перебуваючи навприсядки, ОСОБА_9 відійшов від неї на крок, ОСОБА_7 підвелась на ноги та почала розмовляти з ОСОБА_9 , щоб він від неї відійшов, ОСОБА_7 при цьому тримала ножа в правій руці та почала казати, що вона за себе не ручається. ОСОБА_7 , утримуючи ніж в правій руці, затиснутим долонею, таким чином, що лезо ножа виходило з під мізинця в нижній частині долоні, при цьому рука її була зігнута у ліктьовому суглобі та підведена до гори. В цей момент ОСОБА_9 робить різкий крок назустріч ОСОБА_7 , яка стоїть до нього обличчям та натикається на ніж. Після чого різко розвертається та рухається до дверей, які були відчинені, з ножем в області грудей. Переступивши поріг, ОСОБА_9 , впав на бік та дістав ніж з грудей, а ОСОБА_7 поклала ніж на стіл, де він лежав до цього.

Водночас, відповідно до висновку експерта №401/2 від 13.09.2023 (додатковий), що дані судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 вказують на те, що тілесні ушкодження на його тілі не могли бути спричинені за умов та за механізмом, зазначеним при проведені слідчого експерименту від 05.09.2023 за участі підозрюваної ОСОБА_7 . По-перше, не співпадає напрямок ранового каналу: на трупі рановий канал орієнтований справа-наліво, а за умов, вказаних в ході слідчого експерименту, рановий канал був би орієнтований спереду-назад. По-друге, неможливо за умов самонатикання, як вказано в ході слідчого експерименту, спричинити виявлене у потерпілого проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з наскрізним ушкодженням кістки.

Також в ході судового розгляду в суді першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_14 , який пояснив, що смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого сліпого поранення аорти. Як пояснювала обвинувачена, потерпілий сам наштрикнувся на ніж, який знаходився на рівні плеча. Вона має зріст 1 м 68 см, а ОСОБА_9 1 м 87 см. Проте, за викладених обвинуваченою умов, встановлені у потерпілого пошкодження, виключають можливість його самонатикання на ніж, який вона тримала, оскільки при самонатиканні, максимум буде пошкодження шкіри, кістку пробити неможливо. Тобто, в даній справі потерпілому завдано проникаюче пошкодження, зі значною силою удару лезом ножа, що є небезпечним для життя. Ніж знаходився достатньо глибоко, і був зафіксований в тілі, що свідчить саме про нанесення удару ножем, а не самонатикання потерпілим на нього, при цьому смерть ОСОБА_9 настала не миттєво та він міг самостійно дістати ніж.

Свідок ОСОБА_13 , який є експертом, в судовому засіданні пояснив, що удар обвинуваченою нанесений з достатньою силою, так як пошкоджено кістку, виключається пошкодження шляхом самонатикання, на руках у загиблого ніяких тілесних ушкоджень, саден не виявлено.

Таким чином, твердження обвинуваченої про відсутність в неї умислу на вбивство та потерпілий сам наткнувся на ніж є неспроможними та спростовуються повністю висновком експерта №401/2 від 13.09.2024, показаннями експерта ОСОБА_14 в частині невідповідності показаного обвинуваченою механізму спричинення нею тілесного ушкодження ножем в грудну частину потерпілого, при цьому за викладених обвинуваченою умов, встановлені у потерпілого пошкодження виключають можливість його самонатикання на ніж, який вона тримала, оскільки при самонатиканні максимум буде пошкодження шкіри, кістку пробити неможливо.

Обґрунтовано спростовано судом першої інстанції, про що детально викладено у вироку, доводи захисту про наявність в діях обвинуваченої необхідної самооборони, оскільки встановлені фактичні обставини справи свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання й захисту при обстановці, яка склалася в момент злочину, адже поведінка потерпілого по відношенню до неї не давала їй достатніх підстав вважати, що мало місце реальне посягання на її життя та здоров`я, останні мешкали в гуртожитку, поряд знаходилися інші мешканці, у тому числі її батько в цій же кімнаті, де відбувалися події, ОСОБА_7 мала можливість покликати на допомогу чи покинути кімнату разом з дітьми, при цьому потерпілий не мав в руках жодних предметів, які могли б становити загрозу для неї та надати їй привід взяти ніж і застосувати його. Натомість, покази як свідків, так і самої обвинуваченої, свідчать про негативні стосунки, які склалися між нею та потерпілим, де мали місце часті конфлікти та побиття одне одного на фоні вживання алкоголю, що сприймалося ними як нормальні стосунки, тоді як, за показами свідків, агресивність була притаманною обвинуваченій та у стані алкогольного сп`яніння вона застосовувала фізичну силу до потерпілого, пошкоджувала майно, а ОСОБА_9 мав спокійний характер.

Твердження обвинуваченої про самозахист від небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_9 , оскільки він її душив та бив, тому взяла ніж, щоб його зупинити, є неспроможними і спростовуються висновком експерта № 270 від 25.07.2023, яким не встановлено жодних тілесних ушкоджень в області шиї обвинуваченої, а також показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , які не чули криків та побиття ОСОБА_7 , при цьому остання, після нанесення удару ножем потерпілому, нікому з присутніх не повідомляла про самозахист від його дій та взагалі, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не могла пояснити про обставини вбивства. Крім того, у ОСОБА_9 при судово-медичній експертизі не встановлено наявність будь-яких синців чи саден на руках, що могло бути наслідком нанесення ним ударів.

Необґрунтованими є доводи захисника в апеляційній скарзі, що суд залишив поза увагою вищевикладений висновок експерта № 270 від 25.07.2023, а також висновок експерта № 544 від 14.09.2023 щодо психічного стану обвинуваченої під час вчинення діяння.

Так, висновком експерта № 544 від 14.09.2023 встановлено, що ОСОБА_7 в період інкримінованого їй діяння виявляла і виявляє в теперішній час психічний розлад у формі нестійкого розладу особистості. Іспитована в період часу, який відноситься інкриміноване їй діяння, могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитована у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів не потребує.

Виходячи з обставин цього кримінального провадження та враховуючи сталу практику Верховного Суду (постанови у справах № 524/113/15-квід 02 липня 2019 року, № 722/910/19 від 02 вересня 2021 року, № 759/5952/18 від 21 лютого 2022 року, № 523/3556/21 від 30 травня 2023 року, № 748/1832/22 від 28 листопада 2023 року), колегія суддів зауважує, що умисне вбивство, передбачене ст. 115 КК, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями і наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК, є мотив діяння, який обумовлений захистом винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Таким чином для кваліфікації протиправних дій за ст. 118 КК важливим є встановлення факту наявності стану необхідної оборони, за обставин якої особа діє, перевищуючи її допустимі межі.

Частиною 1 ст. 36 КК встановлено, що необхідною обороною є дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У разі, якщо визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Умовами правомірності необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність (реальність), а також певний характер захисних дій, які вчиняються лише стосовно особи, яка нападає, та не мають перевищувати меж необхідної оборони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі № 750/9436/22, провадження №51-6819км23.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції на підставі показань свідків та письмових доказів, з урахування також висновку експерта № 544 від 14.09.2023, яким встановлено, що обвинувачена на час події могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, як і на теперішній час, дійшов висновку, що її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК підтверджена та відсутні розумні сумніви у її доведеності. З таким висновком погоджується апеляційний суд, підстав для перекваліфікації дії обвинуваченої на ст. 118 КК не встановлено.

Усупереч твердженням захисника у поданій апеляційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування й ухвалив обґрунтоване судове рішення.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку та з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК. У зв`язку з чим доводи захисту є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Під час обрання виду і міри покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок вчинення якого настала смерть потерпілого. Також врахував відомості про особу обвинуваченої, відповідно до яких остання раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, має двох малолітніх дітей, на якими встановлена опіка іншою особою. Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, а обставинами, які обтяжують покарання визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою обвинувачена перебувала у сімейних відносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, призначене обвинуваченій у відповідності з положеннями статей 50, 65 КК з належним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, відомостей про її особу та врахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження і таке покарання, на переконання апеляційного суду, є справедливим, законним та співмірним з тяжкістю та характеру вчиненого злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути залишений без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а особою, яка тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4