Справа № 751/4815/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/150/25
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 4 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000715, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, не працюючого, без постійного місця проживання, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Судові витрати за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок № СЕ-19-24/28936-БД від 16.05.2024) у розмірі 1 964,92 грн. та судової молекулярно-генетичної експертизи (висновок № СЕ-19-24/30622-БД від 17.05.2024) у розмірі 9 211,60 грн. стягнуто з обвинуваченого на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2024 року на майно, що було вилучене під час проведення огляду місця події, скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокатом ОСОБА_7 була продана апеляційна скарга, в якій вона просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_8 шляхом перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 115 КК України на ст.. 119 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі і звільнити останнього з випробувальним терміном строком на 3 роки на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до показань обвинуваченого та досліджених доказів, останній наніс лише один удар, який, на його думку, був незначний, оскільки потерпілий стояв на ногах, не падав, допомоги не просив і якби ОСОБА_8 мав умисел на вбивство, то наносив би повторні удари, однак цього не зробив, що свідчить про відсутність умислу на вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Вважає, що наносячи удар ОСОБА_8 передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відвернення, тобто в його діях була необережна форма вини кримінально протиправна самовпевненість.

Зазначаючи про недопустимість доказу відеозапису з боді-камер працівників патрульної поліції вказує, що співробітники поліції здійснили саме фактичне затримання особи, яка підозрювалася у скоєнні кримінального правопорушення, всупереч законодавства, не роз`яснили ОСОБА_8 його права, як підозрюваного, що потягло за собою порушення права на захист.

Стверджує, що при ухваленні вироку не було враховано обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_8 відразу показав і хотів видати ніж патрульним, які його фактично затримали, потім його видав у ході затримання та обшуку слідчому, надавав правдиві показання, брав участь у слідчому експерименті. Вважає хибним твердження суду першої інстанції, що обвинувачений не викликав швидку медичну допомогу чи поліцію, а тому в його діях відсутнє активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він не підозрював, що скоїв тяжкий злочин, а вважав, що лише подряпав потерпілого і той не потребував ніякої допомоги.

Як встановлено судом першої інстанції 04 квітня 2024 року приблизно об 11 годині, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 зустрівся з раніше знайомим ОСОБА_9 біля «Центрального ринку» м. Чернігова, а саме поблизу будинку № 49 по вул. Ремісничій у м. Чернігові, де почали спілкуватися між собою. У ході розмови ОСОБА_9 дістав з кишені ніж та почав демонструвати його ОСОБА_8 , достаючи ніж з чохла та покладаючи в чохол, при цьому вимагаючи у нього грошові кошти. У результаті чого, між ними виникла сварка, штовханина, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство ОСОБА_9 на грунті неприязних відносин. Після цього, ОСОБА_8 , 04 квітня 2024 року приблизно об 11 годині, більш точного часу не встановлено, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, вибив ніж з рук ОСОБА_9 , який повернувся до нього спиною, залишаючи місце конфлікту, підняв ніж та умисно наніс потерпілому один удар цим же ножем в область грудної клітки, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер на місці події поблизу будинку № 49 по вул. Ремісничій у м. Чернігові. Смерть ОСОБА_9 настала від масивної крововтрати, що виникла внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо відсутності умислу на вбивство у ОСОБА_8 , та в зв`язку з цим, необхідності кваліфікації його на ст. 119 КК України. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнав вину частково та пояснив, що він, як і ОСОБА_9 є безхатченками, нормальних стосунків між ними не було. 4 квітня 2024 року, під час конфлікту з потерпілим він вибив у нього ніж, а коли той розвертаючись спиною почав відходити, він вирішив підняти ніж, що впав та хотів ОСОБА_9 подряпати ножем і зверху вниз правою рукою наніс удар ножем ззаду і думав попаде по ребрам, але вийшло так, що ніж проник у тіло;

- свідка ОСОБА_10 , який з липня 2017 року по липень 2024 працював в Управлінні патрульної поліції Чернігівської області та пояснив, що коли літом 2024 року по службовим справам з напарником ОСОБА_11 перебували біля центрального ринку м. Чернігова, їм повідомили, що чоловіка вдарив ножем інший чоловік, є кров, повідомили про причетність до цього всім відомого ОСОБА_12 ( ОСОБА_8 ). Прибувши на місце, він побачив потерпілого ( ОСОБА_13 ), який стояв похилений, у нього текла кров із рота. ОСОБА_8 знаходився на відстані метрів 50 від потерпілого. Він підійшов до ОСОБА_14 і попросив зупинитись і розвернув його за плече. Обвинувачений зупинився і поліз в карман, щоб показати йому ніж, але він йому сказав, щоб він не доставав ніж і залишив його у себе в кишені;

- свідка ОСОБА_11 , який працює в патрульній поліції Чернігівської області по теперішній час. 04 квітня 2024 року він був у складі екіпажу патрульної поліції разом із ОСОБА_10 . Їм повідомили, що поранена людина і до події був причетний ОСОБА_12 ( ОСОБА_8 ). Вони відразу зреагували та пішли на вказане місце, де побачили чоловіка, який лежав і блював кров`ю. Він взяв аптечку та почав надавати допомогу.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі затримання підозрюваного ОСОБА_8 від 04 квітня 2024 року, згідно якого у підозрюваного, в присутності захисника, було вилучено ніж з дерев`яною коричневою ручкою в чохлі;

- протоколі огляду документів, а саме відеозапису з боді-камер працівників патрульної поліції в Чернігівській області, яким зафіксована ділянка дороги, яка веде по вул. Реміснича м. Чернігів в бік проспекту м. Чернігів та Центрального ринку, де знаходиться потерпілий ОСОБА_13 , якому надають медичну допомогу поліцейські. Стукачов перебуває вже з працівниками поліції, постійно пояснює, що ОСОБА_13 тривалий час просидів 15-18 років на зоні, вимагає гроші, постійно повідомляє поліцейським, що він нікуди не піде, у нього аритмія. На 11:18:23 Стукачов сидячи на парапеті повідомляє іноземною мовою «если он виживет, то я его добью». На 11:20:05 Стукачов каже «може конечно я не прав, превысил полномочия»… «говорит мне давай денег, а то плохо все закончится, ну так я ему и дал»…11:42:08 «я его не убил, подрезал, надо было его убить»;

- протоколі огляду місця події та фото таблицею до нього від 04 квітня 2024 року згідно якого, за адресою: АДРЕСА_1 , на ділянці місцевості напроти Свято Воскресенського собору на бруківці виявлені калюжі зі слідами РБК, а також перебуває автомобіль екстреної медичної допомоги, в задній частині салону якого перебуває ОСОБА_9 ;

- протоколі огляду документів, а саме відеозапису з камер відеоспостереження вилученого за адресою: АДРЕСА_2 де з 11:03 до 11:16 зафіксовані наступні події, а саме: в період часу 11:06:10 до 11:06:16 в місці ділянки за пішохідним переходом, з`являються два чоловіки один з них в сірій куртці (Прокопчук), а в коричневій куртці (Стукачов), при цьому між ними візуально виникає штовханина, ОСОБА_13 відходить після штовхання ближче до проїзної частини, об 11:06:17 Стукачов йде за ним та своєю правою ногою наносить один удар в область сідниці Прокопчуку, який йшов від нього спиною, об 11:06:18 Стукачов здійснює поштовх потерпілого ОСОБА_13 руками в спину, об 11:06:19 Стукачов наносить ножове поранення потерпілому ОСОБА_13 правою рукою ножем в область спини ОСОБА_13 , залишає місце злочину, після того ОСОБА_13 залишається один, поступово нахиляється та вже знаходиться у положенні лежачи, біля нього через кілька хвилин вже з`являються поліцейські та надають першу медичну допомогу;

- протоколі огляду трупа ОСОБА_9 , та фото таблицею до нього від 4 квітня 2024 року, згідно якого у приміщені моргу було вилучено одяг останнього. Окрім цього, на спині під правою лопаткою було виявлено тілесне ушкодження у вигляді колюче-ріжучої рани;

- довідці ЧОПНЛ № 66 від 04 квітня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_8 психічних розладів не виявляє, невідкладної наркологічної допомоги не потребує;

- висновку судово-медичної експертизи № 309 від 29 квітня 2024 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_9 виявлено тілесне ушкодження, зокрема, що утворилося від дії предмета з колюче-ріжучими властивостями (типу клинка ножа), могло утворитися незадовго до настання смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть громадянина ОСОБА_9 настала від масивної крововтрати, що виникла як наслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені;

- висновку експерта № 156 від 05 квітня 2024 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_9 відноситься до групи 0(1) з ізогемаглютинами анти-А, анті-В за ізосерологічною системою АВО;

- висновку експерта № 37-МК від 19 квітня 2024 року, відповідно до якого на клапті шкіри з області спини від трупа ОСОБА_9 , виявлене одиничне, наскрізне ушкодження, яке має ознаки колото-різаного (лінійна, щіловидна форма рани, рівні края, наявність загостреного та П-подібного кінців, дрібнобугристість та скошеність стінок), яке виникло від дії одностороннє гострого ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок з добре вираженими ребрами. По краях рани виявлені сліди заліза;

- висновку молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-24/28936-БД від 16 травня 2024 року, відповідно до якої встановлені генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_9 та встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновку молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-24/30622-БД від 17.05.2024, відповідно до якої на руків`ї (об`єкт 1) та клинку (об`єкт №2,№3) ножа наданого на дослідження виявлено кров людини та клітини з ядрами, та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на руків`ї ножа збігаються з генетичними ознаками букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_9 . Генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на клинку ножа (об`єкт № 2) збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_9 , та не збігаються з генетичними ознаками букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 . Генетичні ознаки крові та клітин, виявлених на клинку ножа (об`єкт 3) є змішаними та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_9 та генетичні ознаки букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновку експерта № 168 від 24 квітня 2024 року, відповідно до при дослідженні піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин з правої та лівої руки трупа ОСОБА_9 , знайдено кров людини, при встановлені групової належності якої за системою АВО виявлений антиген Н, якій міг походити від особи з групою крові 0(1) з ізогемаглютенінами анти-А, анті-В і походження його від крові трупа ОСОБА_9 не виключається;

- висновку експерта № 169 від 24 квітня 2024 року, відповідно до якого у змивах з правої та лівої рук трупа ОСОБА_9 знайдено кров людини, при встановлені групової належності якої за системою АВО в об`єкті № 1 виявлені антиген Н, якій міг походити від особи з групою крові 0(1) з ізогемаглютинами анти-А, анті-В і походження його від крові трупа ОСОБА_9 не виключається. В об`єкті 2 групова належність крові не встановлена, так як групові антигени А,В,Н ізосерологічної системи АВО не виявлені;

- висновку експерта № 170 від 24 квітня 2024 року, відповідно до якого у змиві вилученому під час огляду місця події за адресою: м. Чернігів, вул. Реміснича, 49, знайдено кров людини, при встановлені групової належності якої за системою АВО виявлений антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А, анті-В. Отже, кров в об`єкті №1 могла походити від особи з групою крові 0(1) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В і походження її від трупа ОСОБА_9 не виключається;

- висновку судово-психіатричної експертизи № 211 від 07 травня 2024 року відповідно до якої, у ОСОБА_8 на теперішній час не виявлено клінічних ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотичних речовин з синдромом залежності, тому відповідне лікування йому не показане. ОСОБА_8 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється , був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 за своїм психічним станом на теперішній час, здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення. На теперішній час ознак психічного та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено. ОСОБА_8 за його психічним станом на теперішній час, застосування примусових заходів медичного характеру не показане;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 04 квітня 2024 року, згідно якого ОСОБА_8 показав та продемонстрував, що на зазначеному місці події він зустрів свого знайомого ОСОБА_15 , який дістав ніж з кишені та почав вимагати гроші, після чого він вибив ніж з рук, підняв ніж з землі, взяв його у праву руку та коли ОСОБА_13 знаходився до нього спиною, наніс один удар ножем по спині, як повідомив ОСОБА_16 ножем по спині. Здійснив рух рукою зверху вниз в область спини Прокопчука, після чого поклав ніж до чохлу, потім до кишені та пішов;

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 , так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим враховуючи наступне.

Посилання сторони захисту щодо недопустимості доказу відеозапису з боді камер працівників патрульної поліції, оскільки було здійснено фактичне затримання особи, яка підозрювалася у скоєнні кримінального правопорушення і ОСОБА_8 не було роз`яснено його права колегія суддів не може визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до норм статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 КПК України кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статтях 482 і 482-2 цього Кодексу: 1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожен, хто не є уповноваженою службовою особою (особою, якій законом надано право здійснювати затримання) і затримав відповідну особу в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті, зобов`язаний негайно доставити її до уповноваженої службової особи або негайно повідомити уповноважену службову особу про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Із показань працівників патрульної поліції вбачається, що після отримання повідомлення, що чоловіка вдарив ножем інший чоловік, є кров, і причетний до цього Аркадій (Стукачов), по прибуттю безпосередньо на місце події ОСОБА_11 почав надавати першу медичну допомогу, а ОСОБА_10 , побачивши ОСОБА_8 неподалік місця події попрохав останнього підійти на місце події без застосування заходів примусу.

За змістом Положення про Департамент патрульної поліції до обов`язків патрульного входять, зокрема, патрулювання вулиць міста; реагування на порушення правил дорожнього руху; оформлення ДТП; виїзд на виклик за номером 102: це може бути повідомлення про сімейну сварку, бійку або грабіж тощо. Також поліцейські мають попереджати та відвертати будь-які правопорушення у межах своїх повноважень. Якщо було скоєно кримінальне порушення, патрульні у разі необхідності повинні надати невідкладну допомогу потерпілим, затримати порушника та охороняти місце події до прибуття слідчих.

Аналізуючи дії працівників патрульної поліції на відповідність їх дій вимогам закону, колегія суддів вважає, що будь-яких порушень ними не допущено. Так, обидва вони 4 квітня 2024 року перебували на службі та прибули на місце виклику за повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Їм було вказано на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Оскільки обвинувачений, при зверненні до нього підтвердив факт нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, патрульні поліцейські мали всі підстави вважати відповідне твердження про причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину обґрунтованим.

Слід зазначити, що законом не передбачено право патрульних складати протокол про затримання особи за підозрою у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі відповідно до ст. 208 КПК України. Проте таким правом наділені уповноважені особи, що входили до складу слідчо-оперативної групи, викликаної на місце події.

Згідно п. 5 Розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 - включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Враховуючи, що відеозапис було зафіксовано на боді-камеру працівників патрульної поліції, які прибули на місце скоєння кримінального правопуоршення під час виконання ними службових обов`язків і відеозапис згідно вказаної норми Інструкції відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а п. 1 Розділу VII вказаної інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняється, зокрема, примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб, тому твердження сторони захисту про недопустимість відповідного відеозапису, як доказу, є помилковим.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом, зазначений вище відеозапис витребуваний слідчим та наданий Управлінням патрульної поліції в Чернігівській області. А тому суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для визнання цього доказу недопустимим і вважає, що він отриманий в порядку, передбаченому КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в порядку статті 208 КПК України, працівниками патрульної поліції не затримувався, за відсутності для цього підстав, оскільки добровільно видав всю інформацію, відтак, ОСОБА_8 не набув статусу затриманої особи, тому немає підстав вважати, що мало місце порушення права особи на захист.

Твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки обвинувачений не мав умислу на вбивство, наніс тільки один удар яким думав тільки «поцарапати», а його дії слід кваліфікувати за ст. 119 КК України, колегія суддів не може визнати обґрунтованими.

Умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їхнє відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність і кваліфікувати за ст. 119 КК України.

Отже, розмежування умисного вбивства (ч. 1 ст. 115 КК України) і вбивства, вчиненого через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дійсно виникла сварка та штовханина, після якої дії останнього були спрямовані на залишення місця конфлікту, Обвинувачений, у свою чергу почав його переслідувати, завдав удар ногою, потім штовхнув у спину, практично відразу наніс удар ножем в спину, який за напрямком удару, був вчинений з достатньою силою для пошкодження шарів одягу ОСОБА_9 , шкірного покриву та внутрішніх органів.

Також, колегія суддів враховує, що безпосередньо після скоєння кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 не висловлював жалю, а навпаки висловлював бажання позбавити життя ОСОБА_9 в разі якщо той виживе, тобто вказував про направленість його дій саме на позбавлення життя потерпілого.

Враховуючи послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме факт тримання у руці ножа, усвідомлена та акцентована дія рукою в напрямок спини ОСОБА_9 в область життєво-важливого органу, що обвинувачений також добре усвідомлював, як і наслідки такого удару, його посткримінальна поведінку, наведене свідчить саме про наявність прямого умислу на протиправне заподіяння смерті, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який безхатченко, соціально не адаптований, ніде не зареєстрований, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, відсутні відомості про притягнення до адміністративної відповідальності, стан його здоров`я. Прийняв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, яка пом`якшує покарання - збіг тяжких особистих обставин і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановленої санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання сторони захисту, що в діях ОСОБА_8 наявні обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, є непереконливим, оскільки формальне визнання вини не свідчить про каяття особи.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль із приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченим. При цьому колегія суддів враховує, що у матеріалах провадження відсутні дані, що обвинувачений намагався виправити наслідки вчиненого злочину стосовно потерпілого та усвідомив всі наслідки скоєного ним кримінального правопорушення.

Так само, не знайшли свого підтвердження посилання про активне сприяння ОСОБА_8 під час досудового розслідування, оскільки активне сприяння розкриттю злочину, як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Поміж тим, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Слід відзначити, що ОСОБА_8 лише не відмовлявся від проведення слідчих дій для встановлення обставин справи, а видача ним знаряддя злочину було спровоковано зверненням до нього працівника правоохоронного органу щодо перевірки причетності до скоєного кримінального правопорушення. Така поведінка обвинуваченого не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству.

За таких обставин слід прийти до висновку про відсутність будь-яких підстав, які б вказували про наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а для засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4