ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1996/24 Номер провадження 11-кп/814/1053/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000139 за апеляційною скаргою прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, маючий чотирьох неповнолітніх дітей, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.125 КК України на 1 (один) рік пробаційного нагляду.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 04 жовтня 2024 року близько 21 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу домогосподарства по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки із колишньою дружиною потерпілою ОСОБА_9 , умисно наніс їй кулаком правої руки удар у ділянку носа, від якого вона впала на спину, вдарившись потиличною частиною голови та ліктем правої руки об асфальтне покриття дороги.

Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України на 1 рік пробаційного нагляду, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст.59-1 КК України.

При цьому зазначає, що визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції всупереч приписам ст.59-1 КК України не застосував до нього наглядові та соціально-виховні заходи та не визначив обов`язки, яких він має дотримуватись під час відбування вказаного виду покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який погодився з доводами прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи прокурора про помилку суду при призначенні ОСОБА_7 покарання є слушними.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, що передбачено ч.1 ст.413 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 цього Кодексу суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ч.1 ст.59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Приписами ч.2 вказаної статті передбачено, що суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Тобто, положення, передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, є імперативною нормою.

Крім того, ч.3 вказаної статті передбачено право суду покласти по засудженого до пробаційного нагляду додаткові обов`язки, а саме 1) використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною у рішенні суду адресою; 2) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти кус лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Таким чином, під час призначення судом покарання у вигляді пробаційного нагляду покладення на нього обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, складає невід`ємну частину цього заходу примусу, забезпечуючи його мету, та є обов`язковим (безумовним).

В свою чергу, застосування обов`язків, визначених у ч.3 ст.59-1 КК України, віднесено до дискреційних повноважень суду з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Проте, всупереч наведеним приписам Закону, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді пробаційного нагляду, безпідставно не поклав на нього обов`язки, передбачені ч.2 ст.59-1 КК України, як невід`ємну складову цього покарання, а також певні обов`язки, встановлені частиною третьою цієї статті Кодексу, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Відповідно до ст.50 та ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані особу обвинуваченого, який на підставі ст.89 КК України є таким, що не має судимості, не працює, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також обставин, що його обтяжують - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та відносно колишнього подружжя.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді пробаційного нагляду на строк, визначений судом першої інстанції, але з покладенням на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне також покласти на ОСОБА_7 обов`язки, що передбачені п.3 ч.3 ст.59-1 КК України, а саме: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

На думку колегії суддів, такий вид покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Водночас , колегія суддів не вбачає підстав зобов`язувати обвинуваченого виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, оскільки матеріали провадження не містять такої програми.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413, 418 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Лохвицького районного суду Полтавської області від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.2 та п.3 ч.3 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4