Справа № 591/1346/20
Провадження № 1-кп/591/136/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Ірак, мешканця АДРЕСА_1 , гр-на Республіки Ірак, не судимого,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він в вересні 2018 року, маючи намір на заволодіння шляхом обману коштами потерпілого ОСОБА_6 , ввів остатнього в оману, переконавши потерпілого в тому, що він може за грошову винагороду в сум 3500 доларів США надати допомогу в оформленні документів для подальшого законного перебування на території України, не будучи компетентною собою, уповноваженою на вчинення таких дій. В подальшому потерпілий, будучи введеним в оману обвинуваченим, передав частину обумовленої суми в 2700 доларів США (еквівалент 76038,73 гривні) обвинуваченому, який в такий спосіб заволодів коштами потерпілого в спосіб обману та передав останньому його паспорт та посвідку про тимчасове перебування на території України на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , які містять ознаки підробки та після цього продовжував переконувати потерпілого в справжності переданих документів.

Після цього, ОСОБА_5 , діючи повторно, з вересня 2018 року по січень 2019 року, висловлюючи погрози на адресу потерпілого ОСОБА_6 погрози застосування насильства та знищення майна, а також застосувавши в січні 2019 року в нічному клубі «Луна» в м. Суми по вул. Інтернаціоналістів, 21 фізичну силу та погрози, вимагав передати йому решту суми в 800 доларів США (еквівалент 22501,36 гривень) з обумовлених вище коштів за послуги в оформленні документів для подальшого законного перебування на території України.

Крім цього, з метою введення в оману потерпілого ОСОБА_6 та заволодіння його коштами наведеними вище, обвинувачений ОСОБА_5 в невстановлений час та спосіб підробив рукописний текст, підпис уповноваженої особи ОСОБА_7 та відбиток гербової печатки ДМС України в паспорті гр-на Республіки Ірак ОСОБА_6 про продовження його законного перебування на території України, а також підробив рукописний текст, підпис уповноваженої особи ОСОБА_7 та відбиток гербової печатки ДМС України в посвідці на тимчасове перебування НОМЕР_1 гр-на Республіки Ірак ОСОБА_6 про продовження його законного перебування на території України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав та показав, що в 2018 році до нього звернувся ОСОБА_6 за допомогою в оформленні документів для подальшого законного перебування на території України. Обвинувачений погодився допомогти йому за кошти в сумі 3500 доларів США. Всього потерпілий передав обвинуваченому 2700 доларів США, а обвинувачений передав йому документи, які оформляла інша особа, ім`я якої обвинувачений зазначив. Щодо решти коштів була домовленість про їх передачу після перевірки документів. В подальшому потерпілий почав уникати зустрічей, пред`являв безпідставні (на думку обвинуваченого) претензії про проблеми з документами, але постійно обіцяв віддати решту коштів, проте цього не відбувалось, а також провокував його на образи та погрози, оскільки обіцянки та відмовки про передачу коштів постійно продовжувались, а решту коштів він залишився винен іншій особі, також віддавши свої гроші. Вважає, що відносно нього відбулась провокація як зі сторони правоохоронців так і зі сторони потерпілого, оскільки він (потерпілий) перебував в залежності від них, маючи проблеми з законністю перебування на території України.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею, підтвердив обставини, наведені в обвинуваченні.

Водночас, до таких показань потерпілого суд відноситься критично та не вважає їх достатнім та достовірним доказом провини обвинуваченого, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 225 КПК України, з огляду на наступне.

По-перше, слід одразу зауважити про те, що допит потерпілого був проведений лише за участю сторони обвинувачення, поверхово, без з`ясування суттєвих обставин, які стосуються причин звернення до обвинуваченого з сумнівним (з точки зору закону) проханням допомогти, не використовуючи законні способи вирішити питання щодо перебування на території України, не з`ясовувались інші питання пов`язані з походженням інформації про звернення саме до обвинуваченого, про осіб можливо причетних до незаконних дій по оформленню документів, про причини тривалості обіцянок передати решту коштів та про визнання боргу перед обвинуваченим, про втручання правоохоронців в ці події та ступінь їх участі, що є важливим та повинно було з`ясовуватись під час досудового розслідування, про що буде йти мова згодом.

По-друге, під час судового розгляду участь потерпілого не була забезпечена стороною обвинувачення для його допиту в якості подання суду доказів, оскільки він залишив країну, а його місцезнаходження невідоме, тому суд, вичерпавши засоби для виклику особи, був позбавлений можливості з`ясувати наведені питання, які повинен був досліджувати та перевіряти в першу чергу орган досудового розслідування.

В-третє, небезпідставною є можливість створення штучних перешкод зі сторони органу досудового розслідування для участі сторони захисту в допиті потерпілого в порядку ст. 225 КПК України, що слідує з наступного.

Так, з реєстру матеріалів вбачається, що досудове розслідування в провадженні тривало з 29 січня 2019 року, під час якого проводився в тому числі комплекс НСРД.

З протоколів НСРД (аудіо- відео контроль та спостереження за обвинуваченим) від 29 травня 2019 року (т. 3 а.с. 100, 107) вбачається, що 23 травня 2019 року одразу після останньої зустрічі обвинуваченого з потерпілим, колі він намагався передати йому кошти (від яких обвинувачений, до речі, відмовився), до ОСОБА_5 підходять правоохоронці та відбувається його фактичне затримання.

Проте, з незрозумілих причин після цих подій ОСОБА_5 не був повідомлений про підозру і це відбувається лише 14 січня 2020 року, а перед цим 18 вересня 2019 року потерпілий допитується в порядку ст. 225 КПК України (т. 1 а.с. 187) та залишає країну 02 листопада 2019 року (т. 5 а.с. 44).

Тобто, в період після затримання, після того як відбулась фактична реалізація комплексу НСРД, в тому числі і обшук у обвинуваченого, а орган досудового розслідування мав в своєму розпорядженні достатньо доказів, в тому числі і висновок експерта щодо підробки документів, обвинувачений не мав статусу підозрюваного та був позбавлений можливості захищатись в справі, в тому числі був позбавлений права на перехрестний допит потерпілого (вірогідного пояснення цим обставинам сторона обвинувачення не навела).

Що стосується доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, то суд приходить таких висновків.

Так, обвинувачений в своїх показах небезпідставно послався на провокацію зі сторони потерпілого та правоохоронців, тобто на те, що його висловлення на адресу потерпілого, які сторона обвинувачення розцінює як доказ вимагання, тобто як погрози, були викликані саме поведінкою потерпілого, який, не заперечуючи боргу, затягуванням передачі грошей, висловленням безпідставних претензій, в такий спосіб фактично спровокував (підбурив) обвинуваченого на агресивну поведінку.

Вірогідність провокації на думку суду зумовлена в першу чергу вибірковістю та неповнотою розслідування, яке здійснювалось без достатньої перевірки суттєвих обставин, які мають значення для справи, а саме.

Прокурор не навів суду переконливих даних та інформації, з якого моменту відбулось втручання правоохоронців та стосовно перебування під їх контролем потерпілого, який міг перебувати в залежності від них, з огляду на його проблеми з законністю перебування на території України, що слідує з характеру обвинувачення та підтвердження в доказах (не було надано відповіді на питання щодо причин використання незаконного способу вирішення проблеми перебування на території України, щодо можливої участі групи осіб в цьому та ролі обвинуваченого, яким чином потерпілий, маючи проблеми з законністю перебування в країні, продовжував тривалий час знаходитись на її території, підстава та спосіб його виїзду за кордон 02 листопада 2019 року при залишенні паспорту в кримінальному провадженні тощо).

Крім цього, предмет перевірки та доказування кореспондував для органа досудового розслідування обов`язок проведення повного обсягу слідчих дій на встановлення зазначених обставин та на встановлення обставин щодо походження підроблених документів, осіб причетних до цього.

Натомість в цьому розумінні слідчий та прокурор обмежились спрямованістю розслідування лише проти обвинуваченого, хоча навіть в допиті потерпілого та матеріалах НСРД фігурувала інформація про інших осіб, участь яких залишилась поза увагою розслідування та яка могла зумовлювати вчинення інкримінованих в провину обвинуваченому дій групою осіб, що передбачало визначення ролі обвинуваченого в наведених подіях.

На підтвердження згаданої позиції суду щодо вибірковості розслідування свідчить і той факт, що на вирішення комплексної почеркознавчої та технічної експертизи (т. 3 а.с. 168) були поставлені питання лише щодо справжності підпису та печатки, проте чомусь не з`ясовувалось питання ким саме виконані рукописні записи.

Також, в контексті перевірки справжності документів, з невідомих та непояснених суду стороною обвинувачення причин, орган досудового розслідування проігнорував необхідність перевірки наявності в відповідних базах даних посвідки потерпілого та продовження її терміну (хоча на цьому в матеріалах НСРД неодноразово наполягав обвинувачений), можливості заміни печатки (штампу) УДМС.

Отже, на підтвердження провини обвинуваченого прокурором подані протоколи огляду мобільних телефонів потерпілого та обвинуваченого від 18 лютого, 15 та 30 травня 2019 року (т. 2 а.с. 35-98), в яких міститься листування обвинуваченого та потерпілого, протоколи аудіо- відео контролю та спостереження за обвинуваченим (т. 2 а.с. 220-232, т. 3 а.с. 31-52, 75-114), на яких зафіксовані зустрічі обвинуваченого та потерпілого, які на думку суду, з огляду на наведе, жодним чином не підтверджують провини обвинуваченого саме в інкримінованих діяннях та не спростовують його тверджень про провокацію та навпаки в певній мірі підтверджують це.

Сам, обвинувачений інформацію з НСРД та листування пояснює тим, що потерпілий постійно та періодично обіцяв передати йому решту коштів в сумі 800 доларів США, як і не заперечував свого боргу, проте постійно знаходив відмовки та лише проводив пусті розмови, затягуючи час, що й обурювало обвинуваченого та викликало погрози, тобто обвинувачений вказував на те, що сам потерпілий здебільшого був ініціатором зустрічей та розмов, на яких продовжував виправдовуватись та обіцяти віддати кошти.

Спростуванням таких тверджень обвинуваченого при таких обставинах зі сторони обвинувачення було б лише надання суду повного обсягу телефонних з`єднань по телефону потерпілого та по телефону обвинуваченого за весь період з початку виникнення спірних відносин по день фактичного затримання обвинуваченого, чого, з непояснених суду причин, взагалі органом досудового розслідування здійснено не було, а протоколи огляду телефонів потерпілого та обвинуваченого не містять відображення того, що передувало листуванню та слідувало після цього, як і не містять такої інформації і протоколи НСРД, а також про те, хто був ініціатором цих зустрічей, хоча зі змісту розмови та характеру перших фраз можливо зробити висновок про те, що ініціатором був саме потерпілий.

При цьому, з матеріалів НСРД слідує, що жодної обставини стосовно погроз на адресу потерпілого, обвинувачений не підтверджує, а про всі попередні можливі погрози потерпілий сам озвучує інформацію, в тому числі і про інцидент в клубі «Луна».

Отже, з наведеного слідує, що потерпілий, який мав проблеми з законністю перебування на території України, звернувся до обвинуваченого з проханням допомогти оформити документи для підтвердження законності перебування на території України, на що останній погодився за гроші в сумі 3500 доларів США, 2700 з яких потерпілий передав йому, після цього отримавши свій паспорт та посвідку з відповідними відмітками.

Після цього, принаймні з січня 2019 року, коли потерпілий перебував в уразливому стані та міг перебувати в залежності від правоохоронців, він впродовж тривалого часу (до травня 2019 року), не заперечуючи своєї заборгованості перед обвинуваченим та періодично обіцяючи віддати йому гроші на виконання домовленості, проводить розмови з ним, що поза розумним сумнівом не виключає того, що погрози на його адресу зі сторони обвинуваченого могли бути викликані саме затягуванням цього процесу та постійними відмовками зі сторони потерпілого за вказівкою правоохоронців, переконливого спростування чому стороною обвинувачення наведено не було та є її обов`язком, згідно в тому числі усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Інші докази, подані прокурором наведених висновків суду не спростовують, оскільки матеріалами отримання зразків та тимчасових доступів підтверджено лише факт отримання відповідних об`єктів для порівняння для проведення експертного дослідження, а протоколом обшуку підтверджено факт вилучення у обвинуваченого мобільного телефонів, ноутбука та планшету обвинуваченого (змісту телефонів обвинувачений не заперечує, а значення для справи планшету та ноутбука стороною обвинувачення не наведено).

Покази свідка ОСОБА_7 підтверджують лише факт підробки згаданих в обвинуваченні документів, але жодним чином не підтверджують вчинення цього діяння обвинуваченим, як і покази свідка ОСОБА_8 , яка була свідком суперечок обвинуваченого та потерпілого, але про погрози та їх зміст, в тому числі про інцидент в клубі «Луна» (коли вони лише кричали один на одного на своїй мові), свідок знає лише зі слів потерпілого, не володіючи повною інформацією про характер їх домовленостей.

Висновок психологічної експертизи підтверджує лише емоційний стан потерпілого та його відношення до висловлених погроз, але висновок не спростовує тверджень обвинуваченого в контексті провокативності дій самого потерпілого (т. 1 а.с. 29).

Відтак, наведені вище докази жодним чином та переконливо в своїй сукупності не спростовують того, що можливі погрози та різкі висловлювання зі сторони обвинуваченого на адресу потерпілого були викликані провокативною поведінкою останнього, який, маючи певні домовленості про передачу коштів обвинуваченому та не бажаючи їх виконувати, навмисно за вказівкою правоохоронців затягував цей процес, не бажаючи віддавати гроші, лише проводячи розмови з ним, саме з метою спонукання ОСОБА_5 на озвучення погроз, тому вони не доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Не доводять наведені докази і вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки по-перше, жоден з них не підтверджує, що, домовляючись з потерпілим про допомогу в оформленні документів, обвинувачений шляхом обману в такий спосіб мав на меті заволодіти коштами, приймаючи до уваги, що в протоколах НСРД зафіксовано, що обвинувачений кожного разу підкреслював саме справжність документів, в оформленні яких він надав потерпілому допомогу, тобто міг не знати про їх підробку (жоден інший доказ не містить підтвердження обставин, викладених в контексті наявності у ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення дій, які зумовлюють обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України).

По-друге, як зазначено вище, в протоколах НСРД зафіксовано, що обвинувачений кожного разу підкреслював саме справжність документів, в оформленні яких він надав потерпілому допомогу, а жоден доказ, який наведений вище, не підтверджує, що саме обвинувачений здійснив підробку документів (знову-таки протоколи НСРД містять інформацію про те, що обвинуваченим зазначається про оформлення документів іншою особою).

З наведених доказів та обставин справи, які підлягали перевірці та встановленню слідує, що про всі наведені недоліки та суперечності було відомо слідчому та прокурору ще на стадії досудового розслідування, але, всупереч вимогам ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 93 КПК України, були проігноровані ними, не були перевірені та з`ясовані належним чином. Орган досудового розслідування обмежився лише спрямованістю розслідування та збиранням лише доказів обвинувачення проти ОСОБА_5 та зібрав лише докази, які жодним чином поза розумним сумнівом не спростовують показань обвинуваченого в контексті провокації та не доводять вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , як і не доводять наведені докази, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, вчинені ним.

Тобто, підстави для з`ясування наведених обставин та усунення суперечностей були ще на стадії розслідування, орган досудового розслідування перешкод для вчинення цих дій не мав, всі зазначені вище судом докази підтверджують лише факт здійснення підробки документів, спірних взаємовідносин обвинуваченого та потерпілого щодо справжності документів та передачі коштів за допомогу в їх оформленні, але подані стороною обвинувачення докази не містять інформації чи спростування показань обвинуваченого в розумінні провокативності дій потерпілого та правоохоронців при його спонуканні на висловлення погроз на адресу потерпілого, а також щодо заволодіння обвинуваченим коштами потерпілого в шахрайський спосіб, з урахуванням спірних, не спростованих та не перевірених органом досудового розслідування обставин, вказаних вище.

Отже, враховуючи наведене, суду не надано жодного беззаперечного, належного та об`єктивного доказу, який би підтверджував наявність об`єктивної сторони інкримінованого в провину діяння, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та стосовно вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, оскільки під час досудового розслідування не були з`ясовані суттєві обставини події, які наведені вище, хоча об`єктивних перешкод для цього не було, а суд же, у відповідності до положень ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 93 КПК України, позбавлений можливості збирати докази, тим більше в цій ситуації, коли слідчий та прокурор, маючи в своєму розпорядженні всю необхідну інформацію на стадії досудового розслідування, не виконали вимоги ч. 2 ст. 9, ст. 91 КПК України.

Відтак, оцінивши надані докази в їх сукупності, врахувавши відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України необхідність тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого, суд приходить висновку про те, що, у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, він підлягає виправданню.

Цивільний позов по справі не заявлений, питання щодо долі речових доказів слід вирішити згідно вимог заходу, а процесуальні витрати слід віднести на рахунок держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню, оскільки в подальшому їх застосуванні відпала потреба.

На підставі ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, керуючись ст.ст. 368, 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України та виправдати його.

Речові докази: посвідку та паспорт залишити в матеріалах провадження, ноутбук з зарядним пристроєм, планшет з чохлом, два мобільних телефони (один з сім карткою) повернути ОСОБА_5 , зі скасуванням накладеного на все наведене майно арешту.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у вигляді застави - скасувати, а кошти в сумі 84080 гривень, внесені в якості застави за нього повернути заставодавцю.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення вироку цій особі.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1