Справа № 441/1906/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1202/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 05.11.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє 13.12.2019 Галицьким районним судом м. Львова за ст.128, ч.1 ст.126 КК України на строк один рік обмеження волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановила:

цією ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000763 від 26.07.2016 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.204 КК України - закрито.

Визначено стягнути з ОСОБА_7 витрати за проведення експертизи в розмірі 9518 грн. 08 коп. на користь держави.

Згідно з обвинувальним актом, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, маючи прямий умисел на незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою підакцизних товарів-незаконно виготовлених алкогольних напоїв, не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємництва, не зареєструвавшись як платник акцизного податку та не отримавши ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, в порушення вимог ст. 14, 215, 226 Податкового кодексу України, ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», п.7 ч.1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне отримання доходів, незаконно придбав з метою збуту та незаконно зберігав з метою збуту незаконно виготовлені підакцизні товари - алкогольні напої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій у сфері господарської діяльності з підакцизними товарами, що полягав у недотриманні встановленого законодавством порядку їх обігу та ухиленні від сплати акцизного податку. Правопорушення вчиняв у період з квітня 2016 року до вересня 2016 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду змінити в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат та віднести витрати за проведення експертизи у розмірі 9518,08 грн. на рахунок держави.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вказує, що суд першої інстанції безпідставно визначив віднести судові витрати за рахунок обвинуваченого. Зазначає, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрито у зв`язку з закінченням строків давності, що є нереабілітуючою обставиною, а відтак всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинні відшкодовуватися за рахунок держави.

До початку апеляційного розгляду справи захисник ОСОБА_8 подав клопотання, в якому просив розгляд апеляційної скарги проводити без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, а тому колегія суддів вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволення апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.204 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому не підлягає перевірці судом апеляційної інстанції.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції визначив віднести судові витрати в розмірі 9518 грн. 08 коп. за рахунок обвинуваченого, з огляду на те, що КПК України передбачена можливість стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на проведення експертизи.

Так, відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Частиною 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема, витрат на проведення експертизи, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Оскільки ст. 126 КПК України визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз.

Відтак, враховуючи те, що оскаржуваною ухвалою закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність віднесення витрат на проведення експертизи за рахунок обвинуваченого.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для зміни ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 05.11.2024 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 05.11.2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4