УХВАЛА

23 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 206/1887/21

провадження № 51-6911 км 23

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 вересня 2024 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано пунктів 4, 5 ч. 2, частин 3, 5 цієї статті.

Відповідно до законодавчих положень у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, адже згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права, під час здійснення перегляду не ревізує повноти судового розгляду, висновків щодо фактичних обставин кримінального провадження і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Водночас до касаційної скарги додаються копії оспорюваних рішень, засвідчені належним чином.

Зазначеного не було враховано при зверненні до Верховного Суду.

За змістом поданої скарги, у ній її авторка, не погоджуючись із судовими рішеннями стосовно ОСОБА_5 , просить їх у частині засудження за ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України (далі - КК) скасувати і закрити провадження на підставах, передбачених п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК, а в іншій частині змінити - перекваліфікувати діяння з ч. 2 ст. 289 на ч. 3 ст. 296 КК і призначити покарання наближене до мінімальних меж санкції закону.

Однак, викладаючи у прохальній частині скарги вимогу прозакриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 146 КК із двох підстав, скаржниця не зважила на те, що вони за своєю правовою природою є самостійними, передбачені різними пунктами і частинами ст. 284 КПК і їх одночасне застосування не корелюється з принципом юридичної визначеності. Також заявлена вимога йде у розріз із унесеними апеляційним судом змінами, за якими вказане діяння було перекваліфіковано на ч. 1 ст. 146 КК. Звідси, і процесуальна неможливість закриття провадження за ч. 2 вказаної статті.

Крім того, висловлюючи незгоду з оцінкою доказів, скаржниця не наводить обґрунтування допущення при здійсненні судового провадження таких порушень, котрі з огляду на статті 84-87, 91, 94, 284, 370, 374 КПК у їх взаємозв`язку та на встановлені в справі факти зумовлюють обов`язкове скасування вироку на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Доводи в скарзі переважно зводяться до цитування норм КПК і тез, у яких по суті ставиться під сумнів фактичні обставини справи, котрі не ревізуються в касаційному порядку в силу ст. 433 вказаного Кодексу.

Попри те, що обвинувальний вирок переглядався в апеляційному порядку і за його результатами частково задоволено вимоги сторони захисту, в касаційній скарзі не викладено в аспекті статей 404, 405, 407, 412, 413, 417, 439 КПК аргументів на підтвердження незаконності ухвали.Не окреслено, яких конкретних доводів згаданої сторони не розглянув апеляційний суд і не дав на них відповідей.

Разом із цим у касаційній скарзі містяться певні неузгодженості, адже заразом із твердженнями про відсутність у діянні ОСОБА_5 складу одного з інкримінованих злочинів та неправильну юридичну оцінку іншого, є посилання на суворість заходу примусу. При цьому не наведено в аспекті статей 50, 65 КК обґрунтування саме явної несправедливості покарання, як це передбачено ст. 414 КПК.

Захисник також просить проводити касаційний розгляд за участю ОСОБА_5 . Однак у розумінні ч. 2 ст. 336, ч. 4 ст. 430 КПК таке клопотання має заявити засуджений, котрий є самостійним учасником.

Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано оформлених копій вироку й ухвали, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, або п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Недолучення засвідчених належним чином копій судових рішень стає на заваді реалізації положень ст. 428 вказаного Кодексу.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала згадану скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 вересня 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3