П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 333/3409/24

провадження № 51-253км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 липня 2024 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 рокущодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 309 КК і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 липня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05 серпня 2024 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 2 ст. 59-1 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у тому, що він незаконно придбав та за адресою свого проживання незаконно зберігав без мети збуту наркотичний засіб рослинного походження - канабіс загальною масою 100,979 г та 0,6769 г.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї

У касаційній скарзі засуджений посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що суди безпідставно не застосували до нього ч. 4 ст. 309 КК. Наголошує, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги довідку лікарсько-консультативної комісії від 07 травня 2024 року, яка підтверджує, що ним було добровільно розпочато лікування від наркоманії та повністю пройдено курс психологічної реабілітації. Зазначає, що апеляційним судом залишено поза увагою лист від 23 липня 2024 року, згідно з яким до нього було застосовано немедикаментозне лікування, а також факт перебування на наркологічному обліку. Акцентує на невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.

Прокурор, яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, подала заперечення на касаційну скаргу засудженого, в яких просить залишити без зміни оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор заперечила касаційну скаргу та просила відмовити у її задоволенні.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки судів обох інстанцій щодо правової кваліфікації та винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, за обставин, встановлених у вироку місцевого суду, в касаційній скарзі не заперечуються.

Касаційна скарга засудженого фактично зводиться до його незгоди із незастосуванням до нього положень ч. 4 ст. 309 КК.

Колегія суддів не погоджується з аргументами засудженого та враховує таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто однією із умов застосування вказаної норми є встановлення в особи діагнозу, згідно з яким вона має залежність від психоактивних (наркотичних чи психотропних) речовин.

На противагу аргументам засудженого, суд першої інстанції свою ухвалу від 03 липня 2024 року про відмову у звільненні ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК мотивував інформацією, витребуваною з лікувального закладу, у тому числі листом від 17 травня 2024 року.

Місцевий суд встановив, що згідно з інформацією вказаного листа у ОСОБА_6 даних про залежність від вживання канабіноїдів не виявлено, має місце епізодичне вживання канабісу, за результатами огляду лікаря-нарколога медикаментозної допомоги він не потребував.

У свою чергу, апеляційний суд зазначив, що відповідно до листа від 23 липня 2024 року у ОСОБА_6 виявлено діагноз - психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання алкоголю, канабіноїдів.

Тобто ні з названих листів лікувального закладу, ні іншими матеріалами цієї справи не підтверджується наявність у засудженого діагнозу, який є необхідною умовою звільнення його від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ч. 4 ст. 309 КК.

Більше того лікувальним закладом було надано відомості про те, що відповідного діагнозу у ОСОБА_6 не виявлено (листи КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР від 17 травня та 23 липня 2024 року на а. с. 41, 80, Т. 1).

З огляду на викладене судами попередніх інстанцій правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 липня 2024 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3