ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1357/25 Справа № 202/5207/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000104 від 16 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краматорську Донецької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

винуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю (в режимі відеоконференції):

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 20 квітня 2025 року включно включно з визначенням застави у розмірі дев`ятсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 2 725 200 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) продовжують існувати, з огляду на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, тому ОСОБА_6 може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти правопорушення, у якому він обвинувачується, оскільки бойові дії на території України ще тривають.

При цьому ризики, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України у судовому засіданні прокурором доведені не були оскільки не були конкретизовані.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на свідка у вказаному кримінальному провадженні, який є оперуповноваженим співробітником СБУ прокурором також не був доведений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

За змістом апеляційної скарги, обвинувачений не погоджується з рішенням суду щодо продовження йому строку тримання під вартою, просить скасувати ухвалу суду та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Посилаючись на вимоги КПК та практику ЄСПЛ, обвинувачений вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час ризики зменшилися та не виправдовують подальше його тримання під вартою з урахуванням тривалості кримінального провадження. Він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання та є власником об`єктів нерухомості, має міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики. Крім того визначений розмір застави є необґрунтовано надмірним. На його думку, до нього цілком можливо застосувати цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська є кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111 КК і наразі триває стадія судового розгляду.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_6 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Разом з тим, враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в перевірку доказів кримінального провадження та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Судом першої інстанції при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано враховано, що відповідно до статті 12 КК ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111 КК, наразі в країні діє воєнний стан та тривають бойові дії, тому суд правильно вважав, що в такому випадку з урахуванням встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід як тримання під вартою, є виправданим, а більш м`який запобіжний захід, з урахуванням обставин справи, не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З урахування викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК і такі висновки суду є належним чином мотивованими.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні даного злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованого обвинуваченому злочину, який свідчить про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, що останній, згідно з твердженням сторони обвинувачення, яке наразі прокурор підтримує в суді, надав представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, а отже, в умовах, що існують в державі, викликаних безпрецедентною військовою агресією російської федерації проти України, у обвинуваченого збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки здійснення належного контролю за поведінкою обвинуваченого з об`єктивних причин значно знижується.

З огляду на вищевикладене, у цьому кримінальному провадженні тяжкість висунутого обвинувачення не є вирішальною обставиною для висновку суду про наявність реального ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду.

Обґрунтованими є висновки суду щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, що обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, з огляду на те, що бойові дії на території України ще тривають.

Водночас апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про не доведення прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки доказів в їх існування стороною обвинувачення не надано.

Судом першої інстанції також розглянуто питання про застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави і апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на даному етапі буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

У зв`язку з чим доводи обвинуваченого про надмірний розмір застави є неспроможними.

Крім того, на час військового стану законодавець встановив заборону застосувати інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК та надав дискреційні повноваження не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо цих злочинів (ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК).

Посилання обвинуваченого про його позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки останнього враховуються апеляційним судом, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризики, які стали підставою для застосування та продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Переглядаючи матеріали контрольного провадження, суд апеляційної інстанції враховує строк судового розгляду та строк перебування обвинуваченого під вартою, при цьому зазначає наступне.

За змістом ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Апеляційний суд враховує і положення ст. 28 КПК та зважає на тривалість досудового розслідування та судового розгляду, які, на переконання колегії суддів, не є надмірними, з огляду на складність кримінального провадження, обсяг обвинувачення та великою кількістю доказів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Отже, для запобігання встановленим вище ризиків, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, суд апеляційний інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За результатами апеляційного провадження, в межах доводів апеляційної скарги та в межах повноважень суду апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження, апеляційний суд не встановив підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін. Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4