Провадження по справі № 1-кс/752/2410/25
У Х В А Л А

іменем України

"25" березня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання представника власника майна ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000903 від 31.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України,-

за участю:

представника власника майна - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

встановив:

14 березня 2025 до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2024 (справа № 752/11428/24) з на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , власником яких на підставі договору про задоволення вимог іпотекодежрателя від 10.12.2021 є ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог представником власника майна вказано, що арешт накладено у порушення вимог ст.132 КПК України, оскільки відсутня обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступнею тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження Зокрема, на думку представника власника майна, під час вирішення витання про накладання арешту не було слідчому судді надано доказів у доведення того, що квартири набути ОСОБА_4 кримінально противправним шляхом. Останньому не підозра не вручалася, а досудове розслідування здійснюється щодо незаконний дій посадових осіб ТОВ «Діамант-Центр», а ОСОБА_4 не має щодо них ніякого відношення. Квартири не можуть бути речовими доказами, й не підлягають спеціальній конфіскації.

Крім того, представник власника майна вказує на те, що її довіритель є добросовісним набувачем нерухомого майна, його право власності зокрема й потерпілими у кримінальному проваджені ( ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) не оспорюються. Крім того, на її думку, недотримання потерпілими під час укладання попередніх договорів купівлі-продажу квартир вимог щодо їх нотаріального посвідчення, свідчить про те, що відповідні правочини є нікчемними.

На думку представника власника майна, слідчий суддя не обґрунтував доказове значення квартир для кримінального провадження, постанова про визнання квартир речовими доказами до клопотання про накладання арешту не додавалася, а наведені ризики є припущеннями прокурора.

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_8 , подане нею клопотання підтримала й просила скасувати арешт з вищезазначених квартир, які належить ОСОБА_4 , оскільки він накладений необґрунтовано, з підстав, зазначених нею у клопотанні. Також звертала увагу, що на момент укладання попередніх договорів із ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - 27 лютого 2020, право власності на квартири були оформлені за ТОВ «Діамант-Центр», що на її думку також свідчить про те, що попередні угоди підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню, чого не було дотримано. Просила час, для того, щоб надати додаткові докази у доведення викладених нею у клопотанні тверджень. Між тим у судове засідання, після оголошеної слідчим суддею перерви, не з`явилася, додаткових доказів не надала. Просила розглянути клопотання на підставі раніше поданих нею доказів.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання. Вважає, що арешт накладений обґрунтовано, а доводи, які наведені представником власника майна є безпідставними. Так, звертав увагу, що досудове розслідування триває, причетність ОСОБА_4 до шахрайського заволодіння грошовими коштами потерпілих встановлюється. Зокрема були отримані відомості, які доводять, що він не мав джерел доходів, для того, щоб позичити ТОВ «Діамант-Центр» грошові кошти у розмірі 10 000 000 грн. Тому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого у ОСОБА_4 виникло право власності на квартири, є фіктивним. Доказів того, що ТОВ «Діамант-Центр» отримувало від ОСОБА_4 таку суму позики під час досудового розслідування не здобуто. Арешт на квартири накладений саме з тих підстав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 придбали вказані квартири у ТОВ «Діамант-Центр», про що свідчать дані попередніх договорів, між тим, у подальшому потерпілі шахрайським шляхом були позбавлення права власності на квартири.

На вимогу представника власника майна, після оголошеної перерви, забезпечив для огляду певні матеріали досудового розслідування.

Просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, вважаючи, що арешт накладений обґрунтовано, та підстави для його накладання не відпали.

Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього документи, надавши оцінку відомостям, що у них містяться, вислухавши доводи представника власника майна, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000903 від 21.08.2023. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за фактом можливого заволодіння представниками ТОВ «ДІАМАНТ-ЦЕНТР» грошовими коштами в особливо великих розмірах шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 та ОСОБА_9

04.06.2024 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва розглянуто клопотання прокурора за результатами розгляду якого постановлено ухвалу про накладення арешту на майно, а саме квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , власником яких є ОСОБА_4 , оскільки вони є майном, яке має такі ознаки: є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

До такого висновку, слідчий суддя прийшов з урахуванням обставин, які викладені прокурором у клопотанні, та які встановлені під час досудового розслідування. Зокрема, дане кримінальне провадження здійснюється за фактом незаконного заволодіння посадовими особами ТОВ «ДАІМАНТ-ЦЕНТР» грошовими коштами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яке підприємство отримало в якості оплати за попередніми договорами купівлі-продажу саме тих квартир, на якій накладений арешт, законність підстав набуття на яких ОСОБА_4 , також є предметом досудового розслідування.

При вирішенні питання про накладення арешту на нерухоме майно, слідчий суддя виходив з того, що існують достатні підстави вважати, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 191 КК України вчинено, та до нього причетні службові особи ТОВ «ДІАМАНТ-ЦЕНТР». Причетність до нього ОСОБА_4 перевіряється.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Представник власника майна - ОСОБА_3 зазначає як підставу такого скасування необґрунтованість накладення арешту. Отже слідчому судді під час розгляду цього клопотання необхідно дослідити обґрунтованість підстав для арешту.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна, а саме з метою: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04.06ю2024 убачається, що прокурор заявляв клопотання про накладення арешту з метою збереження речових доказів. Слідчим суддею застосоване положення п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт накладено з метою збереження нерухомого майна, квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , оскільки вони є майном, шо має ознаки речових доказів, передбачених ст. 98 КК України, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені ч.3 ст. 170 КПК України, згідно із якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже чинне кримінальне процесуальне законодавство дозволяє накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів виключно у випадку наявності достатніх підстав для їх віднесення до кримінально-процесуальної категорії речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно, узгоджувалося з заявленою метою як забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, арешт накладений обґрунтовано. Незастосування вказаних заходів може призвести до відчуження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Інші доводи, які викладені представником власника майна не є такими, що спростовують висновок слідчого судді, яким накладений арешт, зокрема з тих підстав, що представник не надала доказів у доведення тверджень, які висловлені нею під час судового засідання, та не приймала участь під час дослідження матеріалів досудового розслідування, частина з яких була забезпечена прокурором.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 170-174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Відмовити представнику власника майна у задоволенні клопотання про скасування арешту з нерухомого майна, а саме квартир АДРЕСА_7 , які належать ОСОБА_4 , який накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2024 у кримінальному провадженні №0000903 від 31.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 31.03.2025 о 17 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1