Провадження №: 1-кп/755/325/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502 від 18.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, без місця реєстрації, фактично проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, не працюючого, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої до затримання за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підстави для зміни запобіжного заходу відсутні та враховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, характеризуючі дані останніх, котрі станом на дату розгляду вказаного клопотання, не змінилися. Обставини регламентовані ст. 177, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України, є дійсними.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 зазначив, що не може скористатися можливістю висловитися стосовно вказаного клопотання, оскільки не мав конфіденційного спілкування з підзахисною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки прокурор не надав завчасно вказане клопотання для ознайомлення сторони захисту, а адвокат не зміг прибути до установи попереднього ув`язнення обвинуваченого для проведення конфіденційного спілкування.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку захисників.

Заслухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Також, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються/продовжуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування/продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

У даному випадку, в рамках вказаного кримінального провадження було висунуто обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

На цей час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, свідки та обвинувачені в даному кримінальному провадженні не допитані.

Окрім того, докази регламентовані ст. 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені.

Аналізуючи твердження сторони захисту про неможливість проведення конфіденційного спілкування з обвинуваченими, суд вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2024 року судом було задоволено клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07.02.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Сторона захисту була ознайомлена з вказаними ухвалами та їй було відомо про закінчення строку дії запобіжного заходу.

Як встановлено судом, з долучених стороною обвинувачення матеріалів, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було надіслано обвинуваченим до установи попереднього ув`язнення 17.01.2025 року, тобто більше ніж за два тижні до даного судового засідання. При цьому стороні захисту вказане клопотання було направлено засобами електронного зв`язку 01.02.2025 року, тобто прокурором цілковито було забезпечено право на ознайомлення з вказаним процесуальним документом, регламентоване ч. 2 ст. 184 КПК України.

Так, судом під час судового розгляду, за клопотання сторони захисту, було оголошено технічну перерву з метою забезпечення права обвинувачених та захисників на конфіденційне спілкування, проте останні ним не скористалися, проте використали вказаний факт з метою затягування судового розгляду.

Проте, подальша процесуальна поведінка сторони захисту та обвинувачених була спрямована виключно на затягування розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, подання необґрунтованої заяви про відвід колегії суддів, у задоволенні якої відмовлено, а також заявлення клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із неможливістю конфіденційного спілкування з обвинуваченими.

Так, адвокати реалізують власні повноваження у вказаному кримінальному провадженні протягом тривалого періоду, вони мали безперешкодну можливість узгоджувати правові позиції з обвинуваченими та забезпечувалися, за сприяння суду, всіма можливими умовами, проте саме під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу почали вказувати на необхідність конфіденційного спілкування. При цьому, суд зазначає, що можливість конфіденційного спілкування забезпечується саме адвокатами, а не судом, відповідальність при його відсутності покладається відповідно на адвокатів. Стосовно ж певних порушень при реалізації вказаного права, таке питання може виноситися на розгляд суду.

Проте суд, вчергове наголошує увагу захисників, що відповідна процесуальна поведінка носить характер зловживання процесуальними правами та спрямована виключно на затягування розгляду справи, оскільки у сторони захисту були безперешкодні можливості до закінчення строку дії запобіжного заходу узгодити правову позицію з обвинуваченими, а тому суд вважає за можливе перейти до розгляду клопотань прокурора.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує наступне.

Відповідно до обвинувального акту встановлено такі відомості: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернігова, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, не працюючий, без місця реєстрації, фактично проживаючий до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу. При цьому, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про погіршення стану його здоров`я.

Так, суд враховує, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України, тобто, серед іншого, у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. Крім того, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчинені кримінальних правопорушень, а також зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, а саме на можливу причетність до вчинення злочину, пов`язаного з тероризмом, його особу, що зокрема може вказувати на його схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень проти громадської та національної безпеки України, наявність реального ризику переховування від суду та органів прокуратури, з огляду на санкції статей найважчих злочинів, що може бути сприйняте обвинуваченим як менш обтяжлива обставина, а також, в сукупності, вказує на реальне існування ризиків, регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для їх запобігання, на даний час не вбачається.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 суд враховує наступне.

Відповідно до обвинувального акту встановлено такі відомості: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Чернігова, громадянка України, з вищою освітою, не заміжня, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаюча до затримання за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , раніше не судима.

Обвинувачена ОСОБА_7 на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку та статусу.

Так суд враховує, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 263-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України, тобто зокрема у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. Крім того, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на специфіку кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання її винною у вчинені кримінальних правопорушень, а також на конкретні обставини кримінального провадження, а саме на можливу причетність до вчинення злочину пов`язаного з тероризмом, її особу, що зокрема може вказувати на схильність обвинуваченої до скоєння нових кримінальних правопорушень проти громадської та національної безпеки України, наявність реального ризику переховування від суду та органів прокуратури, з огляду на санкції статей інкримінованих злочинів, що може бути сприйняте обвинуваченою як менш обтяжлива обставина, а також, в сукупності, вказує на реальне існування ризиків, регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для їх запобігання, на даний час не вбачається.

Крім того, у вказаному випадку суд не вбачає значних позитивних змін у процесуальній поведінці обвинувачених, що могло б в сукупності вказувати на нівелюванні зазначених у клопотанні сторони обвинувачення ризиків.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

При цьому, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з заявленими стороною обвинувачення передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України ризиками можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. З огляду на надмірну суспільну небезпечність вказаних кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх вини.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, то суд у світлі факторів пов`язаних з характером вказаних осіб, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій такі особи піддаються кримінальному переслідуванню, що свідчить про схильність обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, вважає не достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, а тому доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинувачених наміру переховуватися від суду, впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Строк тримання обвинувачених під вартою не виходить за межі визначені КПК України та є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу, тобто тривалість строку тримання під вартою відповідає критерію розумності.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте, продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) п. 70).

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити у межах строків визначених вказаним Кодексом.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для визначення обвинуваченим застави, з огляду на специфіку вчинених кримінальних правопорушень та їх високу суспільну небезпечність.

Керуючись ст. ст. 331, 350, 369-372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожному окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 03.04.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 03.04.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою - з моменту отримання її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 04.02.2025 року о 11 год. 50 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3