печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 , представник власника майна ОСОБА_4 , володілець майна ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб KIA SPORTAGE д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також на оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та один ключ від автомобіля з брелком «Star Line», які вилучено під час проведення обшуку вказаного автомобіля.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що вилучений у ході проведення обшуку транспортний засіб із ключами від замка запалювання та оригіналом свідоцтва про реєстрацію є речовими доказами відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 27.03.2025, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, які відповідають п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Окремо навів додаткові обґрунтування відповідності тимчасово вилученого у ході проведення обшуку транспортного засобу із ключами від замка запалювання та оригіналом свідоцтва про реєстрацію ознакам визначеним ст. 98 КПК, зазначаючи, що вони визнані речовими доками та були вилучені у підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та перебувають у його користуванні.

Представник власника майна ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, просила відмовити. До початку судового засідання подала письмові заперечення, посилаючись на які зазначила, що ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2025 у справі № 757/13790/25-к, та № 757/13795/25-к дозвіл на вилучення вказаного транспортного засобу із ключами від замка запалювання та оригіналом свідоцтва про реєстрацію надано не було. ОСОБА_7 є власником вказаного автомобіля з 2019 року, тобто задовго до обставин, які розслідують у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024. На даний час вказаним автомобілем користується син ОСОБА_7 - ОСОБА_5 , який процесуального статусу підозрюваного у розслідуваному кримінальному провадженні не має. Фігурантом у вказаному провадженні не є. Крім того, сторона захисту наголошує, що вилучене майно не є речовим доказом, у розумінні КПК, оскільки прямого дозволу на його вилучення надано не було, постанова слідчого про визнання речовими доказами тимчасово вилучено майна носить виключно формальний характер. За такого, у задоволенні клопотання прокурора просить відмовити.

Власник майна ОСОБА_5 проти задоволення клопотання категорично заперечував. Просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши аргументи прокурора та заперечення представника власника майна, та володільця майна, вивчивши клопотання, письмові заперечення та дослідивши долучені до них документи, приходжу до наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000297, у якому 27.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України № 2690-1X).

Обставинами у даному кримінальному провадженні є те, що організована група осіб, знаходячись на території України, в умовах воєнного стану, створила та координує діяльність шахрайських кол-центрів, які під приводом залучення інвестицій на псевдоброкерських платформах, зловживаючи довірою громадян в тому числі Латвійської Республіки та здійснюючи незаконні операції з використанням електронно-обчислювальної техніки та програмного забезпечення типу «AnyDesk», реєструють облікові записи потерпілих на криптобіржі «Binance» після чого виводять грошові кошти останніх у великих розмірах на власні та підконтрольні злочинцям рахунки.

Слідством встановлено, що ОСОБА_6 діючи разом із невстановленою особою співорганізатором, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх майбутніх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого часу, спланували досягнути поставленої мети шляхом створення і особистого керування організованою групою.

Так, до складу вказаної групи ОСОБА_6 разом із невстановленою особою співорганізатором за невстановлених досудовим розслідуванням обставин (таких як: час, місце, спосіб тощо), але не пізніше 21.11.2022, залучили ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та інших, на даний час невстановлених досудовим розслідуванням осіб, повідомивши при цьому їм про свій злочинний план.

Після цього, ОСОБА_6 разом із невстановленою особою діючи як співорганізатори організованої групи, розробили єдиний план її злочинної діяльності, визначивши її склад, загальні правила поведінки її учасників, розподіливши між ними функції (злочинні ролі), як під час вчинення окремих злочинів, так і функціонування цієї групи в цілому, заходи, спрямовані на прикриття та конспірацію її діяльності, забезпечення фінансування злочинної діяльності та порядок розподілу коштів, отриманих унаслідок вчинення злочинів.

При цьому, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені розслідуванням особи, діючи з прямим умислом, корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном - грошовими коштами громадян іноземних країн, в тому числі громадян Латвійської Республіки, у великих та особливо великих розмірах шляхом їх обману (шахрайств), а також шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи злочинні наміри організаторів групи - ОСОБА_6 та невстановленої особи співорганізатора, погодилися увійти до її складу, виконувати покладені на них функції, підпорядковуватися її керівникам та брати участь у злочинах, що вчиняються цією організованою групою.

Таким чином, ОСОБА_6 , невстановлена особа співорганізатор, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені розслідуванням особи, дійшли попередньої змови та домовилися про скоєння злочинів у складі організованої групи до початку їх вчинення.

Так, відповідно до злочинного умислу ОСОБА_6 та невстановленої особи співорганізатора, домовилися щодо вчинення тяжких та особливо тяжких корисливих злочинів - заволодіння чужим майном, незаконні дії передбачали обман, що виявлявся:

- у спонуканні здійснювати торгові операції на фондовому ринку різними фінансовими інструментами, зокрема бінарними опціонами (контрактами на різницю цін), валютою, криптовалютою, тощо (далі - фінансовими інструментами), з використанням спеціально розроблених учасниками організованої групи псевдотрейдингових та інвестиційних платформ, або з використанням реальних назв інвестиційних платформ або без таких платформ, з метою отримання прибутку;

- у начебто поверненні викрадених коштів, які були раніше інвестовані потерпілими у криптовалюту або інші фінансові інструменти.

Заволодіння коштами громадян повинно було вчинятися з використанням електронно-обчислювальної техніки, спеціально розроблених та створених учасниками організованої групи Інтернет-сайтів, псевдотрейдингових платформ, які постійно адмініструвалися (проводився комплекс заходів щодо підтримки чіткого функціонування платформ, їх працездатності, швидкої роботи, зручності для користування, зміна назв та посилань з метою приховування протиправної діяльності, використання незахищених протоколів з?єднань типу «http», тощо), створених імітаційних веб ресурсів, назви яких у домені містили реальні дані веб платформ, що здійснюють аналітичне дослідження фінансових ринків, криптовалют, дають змогу об?єднати декілька криптогаманців для більш зручного відстеження наявних на них коштів та проведених транзакцій, а також програмного забезпечення, які:

- створювали у потерпілих уяву про те, що насправді торгівля відбувається, про правильність їх дій щодо внесення коштів;

- забезпечували доступ до персональних даних потерпілих, в тому числі й відомостей про наявність коштів на рахунках, вчинені розрахункові операції;

- створювали хибну уяву у потерпілих про те, що внесені ними кошти дійсно залучені до торгівлі фінансовими інструментами та подальшого отримання прибутку;

- створювали хибну уяву про можливість контролю віртуальних активів та подальшого їх виведення на власні гаманці, у тому числі із нарахованими прибутками.

Досудовим розслідуванням встановлено, що злочинне угруповання користується послугами німецького провайдера «Hetzner» з виділеною окремою IP-адресою: 23.88.122.149 для маскування своєї реальної Р-адреси, але проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено інформацію, що під маскою зарубіжного провайдера знаходяться українські IP-адреси, переважно на території м. Вінниці та м. Києва.

З відповіді «AnyDesk» отримано відомості про те, що IP-адреса НОМЕР_4 мала на регулярній основі велику кількість з`єднань українськими ІР-адресами: НОМЕР_5 (згідно відповіді провайдера договір укладено з ТОВ «Ван тач», ІТ-підтримка діяльності кол-центру) та НОМЕР_6 (згідно отриманих документів в ході тимчасового доступу до речей і документів замовником/платником послуг до 01.09.2023 являвся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 01.09.2023 - ОСОБА_13 , дана ІР-адреса статична та закріплена за адресою: АДРЕСА_1 ).

В ході документування додатково встановлено, що угруповання орендує серверне обладнання також у швейцарського хостинг-провайдера «Private layer» та використовують IP-адресу НОМЕР_7 .

Для підшукання нових працівників угруповання створило використовує профіль в соціальній мережі Instagram з нікнеймом ОСОБА_14 , в якому публікують вакансії. Аналогічні оголошення виявлено на спеціалізованій платформі для пошуку роботи «Rabota.ua», що має назву «менеджер по роботі з клієнтами», ФОП ОСОБА_6 , м. Вінниця з описом: «компанія ОСОБА_6 , ФОП в пошуках енергійного та комунікабельного менеджера по роботі з клієнтами», контактні номери: ОСОБА_16 ( НОМЕР_8 , НОМЕР_9 телеграм).

27.03.2025 в період часу з 13 год. 36 хв. по 14 год. 36 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2025 у справі № 757/13795/25-к проведено обшук транспортного засобу KIA SPORTAGE д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ході якого вилучено вказаний транспортний засіб, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та один ключ від автомобіля з брелком «Star Line», та в той же день 27.03.2025 постановою слідчого в ОВС Головного управління Національної поліції України ОСОБА_8 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024.

На даний час прокурор вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що відповідність майна, на арешті якого наполягає прокурор, критеріям речового доказу у кримінальному провадженні № 0000297, належним чином не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, виходячи із наступного.

Згідно реєстраційної картки ТЗ, власником транспортного засобу KIA SPORTAGE д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , який набув право власності на підставі договору СГ № 589 від 21.02.2019.

Як встановлено в ході судового розгляду, вказаним автомобілем користується син ОСОБА_7 - ОСОБА_5 , який на момент обшуку проживав разом з ОСОБА_6 на підставі договору оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , № 1 від 09.01.2025 в одній квартирі та користувався машиномісцем № 203-13.

Крім того, процесуального статусу у розслідуваному кримінальному провадженні, ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_5 не мають. Відношення останніх до розслідуваного злочину, а відтак доцільність накладення арешту на транспортний засіб KIA SPORTAGE д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та один ключ від автомобіля з брелком «Star Line», який належить ОСОБА_7 та яким користується ОСОБА_5 прокурор у судовому засіданні пояснити не зміг.

В даному контексті, визнаючи речовим доказом у кримінальному провадженні вказаний транспортний засіб із ключами від замка запалювання та оригіналом свідоцтва про реєстрацію слідчий виходив із положень ч. 1 ст. 98 КПК України, проте мотивів прийнятого рішення щодо їх відповідності в даному конкретному випадку тим чи іншим ознакам у своїй постанові від 27.03.2025 не навів.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Мотивів щодо відповідності майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України в цьому контексті не зазначено й у клопотанні прокурором.

Враховуючи наведені мотиви та аргументацію клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому у відповідності до ст. 94 КПК України слідчий суддя оцінюючи надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, приходить до висновку, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечивши збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом, а тому у задоволенні клопотання прокурора належить відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1