Провадження №: 1-кс/755/881/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 31 січня 2024 року за № 0000007, установив :

СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві розслідується кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 31 січня 2024 року за № 0000007, у т.ч. за підозрою ОСОБА_4 .

У межах даного кримінального провадження адвокат ОСОБА_3 подала до УП клопотання від 01 грудня 2024 року вих. №0112/24-1 про проведення слідчих дій (встановлення достовірності медичних документів наданих потерпілим) - скласти клопотання про надання доступу до речей і документів, звернутись з ним до слідчого судді для витребування медичної документації з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_5 .

Вказане клопотання було вмотивоване у т.ч. тим, що 21 вересня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 був затриманий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 .

Разом з цим, за версією досудового слідства було звільнено можливого потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якому начебто були нанесені тілесні ушкодження, які за результатами судово-медичної експертизи № 042/1-294-2024 від 30.09.2024 року віднесені до легких тілесних ушкоджень.

Для встановлення ступеню отриманих потерпілим тілесних ушкоджень експерту була надана довідка з КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » № 7600 від 22.09.2024 року та протокол рентгенографічного дослідження носа № 9408 від 23.09.2024 року; DVD+R диск із записами інструментальних досліджень на ім`я ОСОБА_8 від ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Однак, медичні документи, які вказані видавались на ім`я ОСОБА_5 , в той час за документами (паспортом Туреччини та посвідки на тимчасове проживання в Україні) персональні дані потерпілого ОСОБА_9 .

Крім цього, надісланий адвокатський запит до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » для встановлення чи дійсно звертався до них потерпілий за медичною допомогою.

Відповідно до наданої відповіді № 990 від 01.11.2024 року мені була надана відповідь, що «по облікам лікарні з 01.09.2024 р. ОСОБА_9 по теперішній час відсутній».

Згідно відповіді на адвокатський запит ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » № 25-11/24 від 25.11.2024 року відмовлено в наданні інформації, однак серед іншого було вказано, що «персонал мережі медичних закладів «Гармонія краси» зазначає персональні дані пацієнтів в медичній документації виключно за пред`явленням документу, що посвідчує особу».

Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що судово-медична експертиза потерпілого ОСОБА_7 була проведена на підставі медичних документів виданих на ім`я ОСОБА_10 , що викликає сумніви відносно того, чи взагалі звертався ОСОБА_9 за медичною допомогою.

Крім цього, не менш важливим є та обставина, що якщо припустити, що ОСОБА_9 все ж таки звертався до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 », то відповідно до вказаного часу в довідці він приїхав об 05:20 та був оглянутий протягом 20 хвилин, а до ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_9 звернувся лише 23.09.2024 року.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_11 від 05 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.

Вказане рішення слідчого вмотивоване тим, що адвокатом ОСОБА_3 подано до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві клопотання щодо проведення тимчасового доступу до речей і документів. а саме медичної документації, яка перебуває у володінні ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_5 .

Водночас, в ході досудового розслідування вже проведена судово-медична експертиза потерпілому та визначено ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень, яка долучена до матеріалів кримінального провадження. При судово-медичному обстеженні експертам надавалася необхідна наявна медична документація, в тому числі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також забезпечено участь потерпілого для безпосереднього огляду його експертом, будь-які достатні підстави для сумніву в достовірності наданої медичної документації чи складеного висновку експерта відсутні.

Таким чином, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні забезпечено повне та неупереджене розслідування, під час розслідування проводяться всі необхідні слідчі дії, які мають значення для кримінального провадження, а з поданого клопотання не вбачається достатніх підстав для проведення додаткових слідчих, процесуальних дій.

Вважаючи таке рішення протиправним, захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 , звернулася зі скаргою від 20 грудня 2024 року до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 24, 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

Це рішення слідчого від 05 грудня 2024 року автор скарги вважає таким, що прийняте без належної перевірки обставин кримінального провадження через призму його доводів вказаних у клопотанні, недотримання вимог ч. 5 ст. 110 вказаного Кодексу, а тому просить його скасувати та зобов`язати уповноважених осіб УП розглянути клопотання повторно, у порядку ст. 220 КПК.

В ухвалі Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року зауважується, що дана скарга підлягає розгляду, у порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК. Тому, слідчим суддю, з урахуванням положень ч. 3 ст. 415 КПК, призначено відповідний розгляд.

У судове засідання сторони не з`явилися. Від ОСОБА_3 надійшло клопотання від 17 березня 2025 року про розгляд скарги без її участі. У зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми ч. 3 ст. 306 того ж Кодексу, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність та дослідивши матеріали судового провадження зауважує про таке.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВПВС від 04 квітня 2019 року у провадженні №11-945сап18).

Тому, для вирішення питання ґрунтовності відмови слідчого першочергово слід відмітити, що для його аналізу по суті (через призму мотивів постанови), необхідно встановити його межі. Зокрема, доцільно встановити такі критерії щодо дотримання (1) формальних вимог до постанови (має відповідати ст. 110 КПК) та (2) безпосередньо змісту зазначеної постанови.

Відповідно, йдучи далі та надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає формальним вимогам ст. 110 КПК.

В частині безпосередньо змісту зазначеної постанови слід указати, що в цьому ключі важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком установити істину, перевірити звернення на предмет слушності узагалі проведення такої дії у справі, обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

З огляду на що, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження визначених ч. 1 ст. 2 КПК України у т.ч. враховуючи фактор того, що повноваження, ввірені слідчому, також спрямовані на здійснення ефективного досудового розслідуванням. Він, як особа, що має повний доступ до матеріалів кримінального провадження, достатню кваліфікацію як професійний юрист, на яку поширюються гарантії незалежності від впливу, тиску, втручання, діяльність якого підлягає обґрунтованій критиці у відповідних межах, а також наділена відповідним обсягом повноважень відповідно до КПК України (у частині здійснення повноважень у кримінальному провадженні), має дискрецію приймати рішення щодо подальшого здійснення кримінального переслідування та щодо тих дій, котрі у ньому слід учинити.

Безумовно, слідчий суддя не може перебирати на себе повноважень слідчого, брати активну участь у здійсненні досудового розслідування, лише здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях на етапі досудового розслідування, а також не розглядає справу по суті на цьому етапі.

Позиція ця витікає з того, що слідчий суддя не може втручатися у процес прийняття рішень слідчим, із урахуванням його незалежності, гарантованої законом, його професійного досвіду і експертності, а також певної свободи розсуду, що випливає із особливого становища його як слідчого, тобто особи, що здійснює розслідування у цьому кримінальному провадженні, обізнаної із обставинами справи, та такої, що може оцінити подальшу успішність справи у суді.

Тому, рішення, яке оскаржується, необхідно оцінити у контексті його обґрунтованості та вмотивованості. Наприклад, у ч. 3, 4 ст. 370 КПК вказується, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Здійснивши таку оцінку, слідчий суддя констатує, що оскаржуване рішення відповідає вказаним критеріям (обґрунтованості та вмотивованості). Позаяк, висловлені у ньому аргументи «проти» є такими, котрі заслуговують на увагу, та мають об`єктивне підґрунтя в собі. Так, у постанові підставно зауважено, що (1) в ході досудового розслідування вже проведена судово-медична експертиза потерпілому та визначено ступінь тяжкості спричинених тілесних ушкоджень; (2) при судово-медичному обстеженні експертам надавалася необхідна наявна медична документація, в тому числі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також (3) забезпечено участь потерпілого для безпосереднього огляду його експертом, тому будь-які достатні підстави для сумніву в достовірності наданої медичної документації чи складеного висновку експерта відсутні.

Вказане кореспондується з положеннями ч. 1, 2 ст. 223 КПК.

Ба більше, згідно п. 2 ч. 3 ст. 69 КПК експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи.

Однак, такі обставини з матеріалів скарги не ідентифіковані.

Питання оцінки висновку експерта, як доказу, у т.ч. з підстав, котрі викликали потребу заявлення клопотання першочергово та зокрема в частині ПІБ потерпілого, здійснюється, в силу ст. 374 КПК, під час ухвалення вироку, зокрема виправдувального, за наявності на те передумов.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

З цих підстав та керуючись статтями 303, 305, 307, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 09:00 год. 24 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_12