08.04.2025

Справа № 642/10/25
Провадження № 1кп/642/1/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих та цивільних позивачів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0001257 від 02.11.2024 р. відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Конотоп Сумської області, громадянина України, який займає посаду командира транспортного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

встановив:

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини від 09.10.2020 № 540, молодшого сержанта ОСОБА_8 , призначено на посаду командира транспортного відділення інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_8 , під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.

Так, 01.11.2024, приблизно о 19 год. 30 хв., молодший сержант ОСОБА_8 , керував технічно справним автомобілем «Citroen Jumper», н.з. НОМЕР_3 , та рухався по автодорозі сполученням «Київ Харків Довжанський», по проспекту Лозівенківський, в місті Харкові, в напрямку від вулиці Беркаса, до вулиці Клочківська .

Під час руху по вказаній автодорозі, а саме поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Харків, Холодногірський р-н, просп. Лозівенківський, буд. №5 вулиці Кільцевий шлях, молодший сержант ОСОБА_8 , діючи необережно, грубо порушив вимоги п. 16.11 та п. 2.1 (розділ 33) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 16.11 ПДР України «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

- розділ 33 п. 2.1 ПДР України «дорожній знак «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі»;

та виїжджаючи на головну дорогу з другорядної, де по його напрямку руху був встановлений дорожній знак «Дати дорогу», не надав дорогу автомобілю

«Isuzu» р.н.: НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі та допустив зіткнення із даним автомобілем, внаслідок чого пасажир автомобіля «Isuzu» р.н.: НОМЕР_4 ОСОБА_5 , та водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи 12-14/589-А/24 від 05.12.2024, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, перелом передніх відрізків 4,5,6 ребер праворуч.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/588-А/24 від 04.12.2024, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини з переломами передніх відрізків 4-8 ребер праворуч, 4-7 ребер ліворуч.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/36440-ІТ від 13.12.2024, дії водія автомобіля «Citroen Jumper», н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , не відповідали вимогам п. 16.11 та п. 2.1 (розділ 33) ПДР України та перебували, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи, на підставі яких стороною обвинувачення йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив про обставини справи як викладено вище у вироку.

Допитані в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Citroen Jumper», н.з. НОМЕР_3 та рухаючись по другорядній дорозі, виїжджаючи на головну, діяв необережно, не надав дорогу автомобілю «Isuzu» р.н.: НОМЕР_4 , внаслідок чого ними були отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд вважає доведеною та підтвердженою сукупністю зібраних по кримінальному провадженню доказів, які ніким із учасників судового розгляду не оспорюються і на підставі вимог ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Як особа ОСОБА_8 одружений, має на утриманні малолітню дитину 2009 року народження, військовослужбовець, за місцем проходження служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і приходить до висновку про призначення покарання в межах санкції статті обвинувачення.

У п.п. 20,21 постанови №14 Пленуму ВерховногоСуду України«Про практикузастосування судамиУкраїни законодавствау справахпро деякізлочини протибезпеки дорожньогоруху таексплуатації транспорту,а такожпро адміністративніправопорушення натранспорті» від 23грудня 2005року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви, допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З урахуванням викладеного, та враховуючи дані про особу винного, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд з урахуванням позиції прокурора, потерпілих та представника потерпілих, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.

Але при цьому обставини у вигляді: щирого каяття ОСОБА_8 у скоєному, сприяння своїми показаннями правильному і об`єктивному встановленню фактичних обставин злочину, ставлення до скоєного, вибачення перед потерпілими, наявність на утриманні батьків пенсійного віку, а також те, що обвинувачений є учасником бойових дій, виконує бойові завдання на транспорті, характеризується добре, сумлінно виконує свій військовий обов`язок, продовжує військову службу в умовах воєнного стану - суд у сукупності вважає достатніми для застосування у відношенні ОСОБА_8 ст. 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Щодо клопотання тимчасово виконуючого обов`язки командри військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 не призначати обвинуваченому додаткове покарання, визначене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки штраф у розмірі понад 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч. 1 ст. 286 КК України, особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень ч. 2 ст. 69 зазначеного Кодексу.

Такий висновок зробив Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (Постанова ККС ВС від 31 липня 2024 року у справі № 185/11807/23 (провадження № 51-1754км24).

Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 положень ч. 2 ст. 69 КК України.

Що стосується моральної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_4 то суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій частині, виходячи з такого.

Розглядаючи позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Як встановлено частиною 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, пункт 96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, в якому він, просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на його користь 75 000 грн. у рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що після травми в нього погіршився зір у зв`язку з чим він потребує лікування очей. Винуватець даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 , діями якого йому заподіяно перелічені вище тілесні ушкодження, навіть не вибачився перед ним, та не компенсував заподіяних збитків. На час дорожньо-транспортної пригоди він офіційно продовжує проходити службу в ЗСУ, у військовій частині НОМЕР_5 на посаді старшини роти та має військове звання Головний сержант, але у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка трапилася не з його вини, він вимушений був тривалий час знаходитися на лікарняному. Моральна шкода найбільше виразилась в фізичному болю і стражданнях безпосередньо під час травмування та після нього. Через больовий шок внаслідок переломів ребер майже втратив свідомість.Та ще гіршим для нього був курс проходження реабілітації (постійний сильний біль під час виконання вправ, будь-яких рухів, дихання) та супутнє погіршення зору.

Після дорожньо-транспортної пригоди, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, а після - на тривалому амбулаторному лікуванні, був вимушений проходити інтенсивний курс терапії, робити різні процедури та приймати багато ліків, а отже цими діями йому спричинено душевні страждання, стрес та відчуття дискомфорту через отримані травми, він вимушений був змінити свій звичний спосіб життя через проходження курсу лікування, реабілітації та погіршення стану здоров`я.

Частково задовольняючи позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, суд враховує, що внаслідок ДТП у потерпілого порушився звичайний і нормальний спосіб життя, він відчуває сильні душевні страждання, постійно перебуває у стресі, змушений докладати значних зусиль для організації свого життя.

Тому суд вважає, що стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, буде відповідати ступеню моральних страждань потерпілого та незручностей, викликаних вимушеними змінами його укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілому, не відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди в розмірі 75 000 грн. суд залишає без розгляду та роз`яснює, що він не позбавлений права пред`явити позов про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі ст.124 КПК України.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, при цьому скасувавши арешт накладений на них ухвалою слідчого судді у відповідності до ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк - 3 (три) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на - 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 , від відбуття основного покарання з випробуванням строком на - 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_8 відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_8 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових автотеханічних експертиз :№ 9736 від 09.12.2024 9466 грн.; № 9735 від 09.12.2024 11359,2 грн.; № СЕ-19/121-24/36440- ІТ від 13.12.2024 в сумі 3183,60 коп.

На залучення експертів при проведенні судової транспортно-трасологічної експертизи №9739/9740 від 11.12.2024 11359,2 грн., а всього в сумі - 35 368 (тридцять п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн.

Цивільний позов ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 20 000 грн. (двадцять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_5 - залишити без розгляду.

Арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 05.11.2024 - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «Isuzu», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_6 , власником якого є військова частина НОМЕР_5 , вилучений у володільця ОСОБА_4 , що зберігається на майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 107, після набрання вироком законної сили - йому повернути.

- автомобіль «Citroen Jumper», реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_7 , вилучений у володільця ОСОБА_8 , що зберігається на майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 107, після набрання вироком законної сили - йому повернути.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя