Справа №463/380/25
Провадження №1-кс/463/594/25
УХВАЛА

слідчого судді

20 січня 2025 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та на постанови старшого слідчого в ОСВ першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 , винесені у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_5 потерпілими та з інших підстав,

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою, та просить: визнати протиправну бездіяльність старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_6 , щодо не ознайомлення її та її дитини з правами та обов?язками потерпілих після подачі заяви про скоєння кримінального злочину та Заяв про визнання та залучення їх до кримінального провадження N?0000823 від 10.06.2024 року в якості потерпілих; 2) відмінити постанови від 26.08.2024 року та 13.12.2024 року старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 слідчого кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024 року про відмову у визнанні потерпілим як такі, що не відповідають нормам чинного законодавства (а саме - ст. 110 КПК України); 3) витребувати у. Уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Львові матеріали справи; 4) зобов?язати у розгляді та задоволенні Заяв-Клопотань про надання та ознайомлення з матеріалами по справі кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024 року від 05,16,24.09.24, 21.11.24, 07.01.25 років; 5) зобов?язати у розгляді та задоволенні Заяв-Клопотань про виклик на допит по справі кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024 року від 09.08.24, 21.11.24 та 07.01.25 років.

В обґрунтування поданої скарги покликалася на те, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, за її заявами від 23.05.2024 року та 27.05.2024 року про вчинення кримінальних правопорушень. 09.01.2025 року отримала постанову від 13.12.2024 року про відмову у визнанні її, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілими у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 року.

Слідчим ТУ ДБР у м. Львові у розслідувані злочинів було зігноровані її неодноразові усні та письмові звернення щодо виклику її на допит про надання всіх матеріалів/довідки/ доказів кримінального злочину законним способом, згідно ч. 1 ст. 135 КПК України та клопотання про надання на ознайомлення матеріалів справи. Тим самим постановами від 26.08.2024 року та 13.12.2024 року виніс невмотивовані рішення, які лише грунтуються на власних внутрішніх переконаннях, а не на Законі та підтверджені документами, діями та позбавив їх незаконним способом прав потерпілих, яким нанесено психологічної та моральної шкоди та не доведено протилежного. У постаноі від 13.12.2024 року зазначено що матеріальна та моральна шкода повинна бути досліджена - але тим не менше вже більше 7 (сім) місяців слідчий ТУ ДБР у м. Львові не поспішають цього робити, хоча має для цього всі неохідні докази. Неодноразово зверталась до прокуратури Львівської області зі скаргою на прокурорів процесуального керівництва даного кримінального провадження, які мали б здійснюють нагляд (зазначеною в ст. 36 КПК України) за додержанням законів під час проведення досудового розслідування - свою відповідальність повністю скинули на вищу ланку та Суд. Прокуратура не лише дискредитувала себе скандалами про інвалідність уникаючи служби та захисту Держави від ворога, високими зарплатами як бачимо канцелярської роботи, а значить тратою державних коштів та уникнення від службових обов?язків. Дані дії, а саме бездіяльність, є саботажем, поваленням Конституційного ладу та геноцидом над українським народом в час війни. ?

Скаржниця ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання з розгляду вказаної скарги не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання не скерував письмових заперечень на скаргу. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, слідча суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ст. 26, ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, а сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування слідча суддя враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст.21КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 16 січня 2025 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Як вбачається з доданих до скарги матеріалів, слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

У вказаному кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 ОСОБА_3 09.08.2024 подано заяву про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 потерпілими та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Старший слідчим в ОВС Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 26.08.2024 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Крім цього, у вказаному кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 ОСОБА_3 20.11.2024 подано заяву про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 потерпілими та вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Старший слідчим в ОВС Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 26.08.2024 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Потерпілою у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 55 КПК України визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Особа визнається потерпілою незалежно від того, один чи декілька видів шкоди їй завдано. Також потерпілою може бути визнана юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Тобто підставами до визнання фізичної і юридичної особи потерпілими у кримінальному провадженні є шкода, яка їй завдана внаслідок здійснення дій, котрі кримінальним законом визнаються злочинними, або відмови від вчинення таких дій (бездіяльності) іншої особи.

Отже, однією з умов, за якої особа набуває статусу потерпілої у кримінальному провадженні, є заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди.

Кримінальний процесуальний кодекс України також допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/17 поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Відтак зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні з моменту, визначеного приписами ч. 2, 3 ст. 55 КПК України.

Виносячи оскаржувану постанову, старшим слідчим зазначено, що на даний час твердження ОСОБА_3 про спричинення останній моральної та майнової шкоди (внаслідок страждань від дій чи бездіяльності працівників ЛРУП №1) не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, під час розгляду скарги слідчою суддею не здобуто доказів, які б підтверджували те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 382 КК України, станом на день розгляду скарги ОСОБА_3 завдана майнова та моральна шкода. Скаржником до матеріалів скарги долучено лише клопотання від 09.08.2024 та 20.11.2024. Доводи, які викладені у скарзі не спростовують висновків старшого слідчого зазначених ним при винесенні оскаржуваних постанов. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги. Слідчим суддею встановлено, що на сьогоднішній день триває досудове розслідування кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

При цьому ч. 1 статті 382 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 382 КК України, відомості щодо якого 10 червня 2024 року внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000823, є кримінальним правопорушенням з формальним складом, тобто не містить у собі як обов`язкову ознаку настання суспільно небезпечних наслідків та вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у законі діянь. Отже, під час досудового розслідування кримінальних проваджень за ч. 2 ст. 382 КК України встановлення обставин, що можуть свідчити про заподіяння шкоди внаслідок таких дій, виходить за межі предмета доказування, що відповідно виключає участь потерпілого.

Враховуючи наведене, як постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 26.08.2024 року так і постановою від 13.12.2024, правомірно відмовлено у визнанні їх потерпілими у кримінальному провадженні за №0000823 від 10.06.2024. А тому, підстав для задоволення скарги в цій частині не має.

Крім цього з доводів скарги встановлено, що у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, ОСОБА_3 зверталась із Заявами-Клопотаннями про надання та ознайомлення з матеріалами по справі кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024 року від 05,16,24.09.24, 21.11.24, 07.01.25 років; зверталась із Заявами-Клопотаннями про виклик на допит по справі кримінального провадження №0000823 від 10.06.2024 року від 09.08.24, 21.11.24 та 07.01.25 років.

За змістом ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно зі ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора визначений главою 26 Кримінального процесуального кодексу України - параграф 1, статті 303-308.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду. За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора слідчий суддя постановляє ухвалу, передбачену ч. 2 ст. 307 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

У відповідності до вимог статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, після подання клопотання, в порядку ст. 220 КПК України про виконання будь-яких процесуальних дій - у слідчого/прокурора виникає обов`язок розглянути таке клопотання в строк не більше трьох днів з моменту його подання, і задовольнити його за наявності відповідних підстав, а у разі відмови в задоволенні клопотання (повної, часткової) винести вмотивовану постанову, копію якої вручити особі (у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надіслати їй).

Слідчою суддею встановлено, що не всі із вищеперелічених клопотань розглянуті органом досудового розслідування, у визначений Законом строк та спосіб.

А тому доводи скарги про наявність бездіяльності в цьому випадку заслуговує на увагу.

За встановлених обставин слідча суддя вважає вимоги скарги підставними в цій частині, та відповідно такими що підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки слідчої судді про наявність підстав для часткового задоволення скарги не впливають.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та на постанови старшого слідчого в ОСВ першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 , винесені у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_5 потерпілими та з інших підстав слід задовольнити частково, з урахуванням встановлених судом обставин.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. ст.303-307 КПК України, слідча суддя,

постановила:

скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого в ОВС першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , розглянути клопотання заявниці ОСОБА_3 , від 10.06.2024 року, 05.09.2024 року, 16.09.2024 року, 24.09.2024 року, 21.11.2024 року, 07.01.2025 року, подані у кримінальному провадженні №0000823 від 10.06.2024, у спосіб та строки, визначені ст. 220 КПК України, про результати чого повідомити особу, яка заявила клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 10 год. 00 хв. 24 січня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1