Справа № 346/1425/25
Провадження № 1-кп/346/514/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 14.03.2025 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки: с. Казанів, Коломийського району, Івано-Франківської області, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, незаміжньої, інвалідом не являється, на утриманні має трьох дітей, згідно ст. 89 КК України, раніше не судимої, депутатом не обиралась,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ухилилась від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду в Івано-Франківській області від 27.09.2021 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав стосовно її малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того згідно даного рішення з ОСОБА_3 стягуються аліменти на вищевказаних дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, щомісячно на кожну дитину, відповідного віку, які зараховувати на особистий рахунок дитини до досягнення повноліття. Стягнення аліментів було розпочато з 09.11.2021.

На виконання вказаного рішення (346/1014/21) державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби Коломийського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавчі провадження на ОСОБА_3 , а саме № 68459802 стягувач ОСОБА_7 та № 68459645 стягувач ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно положень, визначених ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України - при вирішенні будь-яких питань щодо дітей необхідно виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов?язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов?язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов?язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов?язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений також в ст. 180 Сімейного Кодексу України.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати іІ до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини.

Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів на утримання дітей від сплати аліментів злісно ухиляється, не працевлаштувалась та заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживала, у визначеному судовим рішенням порядку, грошові кошти на утримання дітей не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складає 114942,50 гривні.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , грубо порушує обов`язки, покладені на неї судовим рішенням та визначені нормами Конституції України та Сімейного кодексу України.

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що згідно рішення Коломийського міськрайонного суду в Івано-Франківській області від 27.09.2021 року ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав стосовно її малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того згідно даного рішення з ОСОБА_3 стягуються аліменти на вищевказаних дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, щомісячно на кожну дитину, відповідного віку, які зараховувати на особистий рахунок дитини до досягнення повноліття.

На виконання вказаного рішення (346/1014/21) державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби Коломийського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 68459463 на ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_6 .

Однак, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати аліментів на утримання дитини від сплати аліментів злісно ухиляється, не працевлаштовувався та заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, у визначеному судовим рішенням порядку, грошові кошти на утримання дітей не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складає 35397 гривень 50 копійок.

Прокурор подав до суду обвинувальний акт, в якому зазначив клопотання про розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.164 КК України, у вчиненні, якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

Відповідно до ч.1 ст.381 КПК України, визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Як вбачається з долученої до обвинувального акта письмової заяви обвинуваченої ОСОБА_3 , яка складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 , обвинувачена беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України, згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст.302 КПК України, та погодилась на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за його відсутності.

Потерпілі, у свою чергу також склали письмові заяви, які додані до обвинувального акта, в якій висловили згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, вказали, що ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодилися на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за її відсутності.

Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали досудового розслідування № 0000070 від 14.03.2025 року та документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченою своєї винуватості, зокрема протокол допиту підозрюваного від 19.03.2025 (арк. справи 186-188).

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - умисні дії, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) доведена повністю встановленими органом досудового розслідування обставинами.

Відповідно до положень ст.50 КК України, до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, яка обтяжують покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Отже, суд доходить висновку , що обвинуваченому слід призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Речовими доказами розпорядитися за належністю у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України, копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення. У випадку неподання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після закінчення встановлених строків апеляційного оскарження.

Суддя: ОСОБА_1