Справа № 444/4959/24
Провадження № 1-кп/444/124/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника потерпілої ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000448 від 13.10.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, паспорт не встановлено, раніше не судимий, -

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження №0000448 від 13.10.2024 року ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , 13 жовтня 2024 року, приблизно о 18:30 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки Peugeot Expert реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (1,57 %о проміле) та рухаючись ним по автодорозі сполучення «с. Сулимів - смт. Куликів», поблизу с. Гребінці, Львівського району, Львівської області, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, а саме: п.п. 1.10 ( в частині значення термінів «проїзна частина» та «узбіччя»), 1.5; 2.3 «б» і «д»; 2.9 а), 10.1 та 13.1, які виразилися в тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, при цьому не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну; при проїзді ділянки дороги із заокруглення, повинен був рухатися транспортним засобом в межах дозволеної правої смуги руху з дотриманням безпечних бокових інтервалів, не виїжджаючи на праве узбіччя і далі за його межі в кювет, однак в залежності від обраної ним швидкості руху, при відсутності причин технічного характеру, не дотримався безпечного інтервалу до краю проїзної частини дороги, що призвело до виїзду керованого ним автомобіля за межі дороги на праве по напрямку руху узбіччя та перекидання в кювет.

В результаті порушень правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_4 , неповнолітній пасажир автомобіля марки Peugeot Expert реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала садна в лобній ділянці та правій щоці, синець в ділянці зовнішнього кута лівого ока, синці на правому плечі та правому стегні, забійну рану на підборідді, струс головного мозку, звих правої стегнової кістки, множинні переломи кісток тазу та ацетабулярної впадини, перелом правої променевої кістки, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 , порушивши правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчининив кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст. 286-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, та підтвердив, що керуючи технічно-справним автомобілем марки Peugeot Expert реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (1,57 %о проміле) та рухаючись ним по автодорозі сполучення «с. Сулимів - смт. Куликів», поблизу с. Гребінці, Львівського району, Львівської області, порушивши правила дорожнього руху, при цьому не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при проїзді ділянки дороги із заокруглення не дотримався безпечного інтервалу до краю проїзної частини дороги, що призвело до виїзду керованого ним автомобіля за межі дороги на праве по напрямку руху узбіччя та перекидання в кювет. В результаті неповнолітня пасажирка автомобіля марки Peugeot Expert, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Щиро розкаюється у вчиненому.

Обвинувачений наголосив, що в даний час він примирився з потерпілою і уклали угоду про примирення, яку просить суд затвердити.

Потерпіла неповнолітняОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_6 в судовому засіданні показали, що між ними та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у пред`явленому йому звинуваченні. Наголосили, що із цивільним позовом про відшкодування матеріальних чи моральних збитків не зверталися. Просять угоду затвердити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою, які підтримав у судовому засіданні. Просить в затвердженні угоди відмовити. Заслухавши думку учасників, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про примирення є:

1) для підозрюваного чи обвинуваченого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу;

2) для потерпілого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Згідно ч. ч. 1-3, 5, 6, 7 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;

3) характер кожного обвинувачення;

4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Суд перевіряє угоду на відповідність згідно з вимогами цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Суд вважає, що угода про примирення від 20.03.2025 року досягнута між потерпілою, її законним представником та обвинуваченим за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 відповідає вимогам, передбаченим ст. 471, 473, 474 КПК України і тому може бути за даною угодою ухвалений вирок.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_6 цілком розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473, 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, дана угода укладена без застосування насильства, примусу, погроз чи непередбачених обіцянок, вимоги ч. 5 ст. 474 КК України обвинувачений розуміє.

Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Крім того, суд перевіривши угоду на відповідність вимог КПК України та КК України, прийшов до висновку про відсутність підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 6, 7 ст. 474 КПК України, а відтак дана угода про примирення між потерпілим, його законним представником та обвинуваченим за участі його захисника, підлягає затвердженню.

Суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 286-1 КК України кваліфіковані вірно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 полягає в тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження і тому суд такі його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, по місцю проживання характеризується позитивно, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих вину обставин.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнається обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Частиною 2 ст. 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, позитивні дані про особу, відсутність судимостей, відсутність претензій в потерпілого до обвинуваченого та думку потерпілого щодо обрання обвинуваченому покарання не повязаного з позбавленням волі та без позбавлення права керувати транспортними засобами (про що ними узгоджено в угоді про примирення від 20.03.2025 року) суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, не працює.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ч. 1 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - караються позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Суд вважає, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України і обвинувачений винний у вчиненні цього правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки відсутні будь-які підстави для закриття кримінального провадження чи звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_4 полягає в тому, що він, будучи особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження і тому суд такі його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення нетяжкого злочину та особу винного, який не працює, на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває, згідно характеристики позитивно характеризується, щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілим та добровільно відшкодував йому шкоду.

Щире каяття та молодий вік обвинуваченого, який є особою 16.07.2000 року народження, активне сприяння розкриттю злочину, примирення з потерпілим та добровільним відшкодування йому шкоди, суд вважає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено та органом обвинувачення в вину обвинуваченому не пред`явлено.

В той же час, суд вважає, що покарання передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами є надто суворим за вчинення даного діяння, і відповідно, не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а відтак, суд приходить до висновку про можливість застосування при обранні покарання обвинуваченому ч. ч. 1,2 ст. 69 КК України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире розкаяння обвинуваченого у вчиненому злочині та його вік, активне сприяння у розкритті злочину, примирення з потерпілим та добровільним відшкодування йому шкоди, суд приходить до висновку, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, слід перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 статті 286-1 (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення, тобто при призначенні покарання застосувати ч. 1 ст. 69 КК України, а саме призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу та застосувати ч. 2 ст. 69 КК України, а саме не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як про це сторонами узгоджено в угоді про примирення від 20.03.2025 року.

Враховуючи вищенаведене, характер скоєного кримінального правопорушення та особу винного, який позитивно характеризується, щиро розкаюється у вчиненому, примирення з потерпілим, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, а також враховуючи досягнуті умови в угоді про примирення щодо покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідно обрати щодо обвинуваченого покарання в межах санкції статті, за якою він судиться, а саме у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд не бере до уваги заперечення прокурора на угоду про примирення, оскільки він не є стороною даної угоди та не може перешкодити поданню сторонами угоди про примирення, оскільки згідно з ч. 7 ст. 469 КПК слідчий, прокурор зобов`язані проінформувати підозрюваного та потерпілого про їхнє право на примирення, роз`яснити механізм його реалізації та не чинити перешкод в укладенні угоди про примирення.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який закінчився та не продавжувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім цього, з обвинуваченого належить стягнути в користь держави затрати на проведення експертиз.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373 , 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення, укладену 20.03.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_7 , її законним представником ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ч. ч. 1, 2 ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмрі 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави витрат на залучення експертів в сумі 7959,00 грн, з яких:

- 3979 грн 50 коп. відшкодування витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-24/25225-ІТ від 22.11.2024 року;

- 3979 грн 50 коп. відшкодування витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-23/25197-ІТ від 25.11.2024 року;

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Жовківського районного суду Львівської області від 16.10.2024 року, - скасувати.

Роз`яснити ОСОБА_4 про його обов`язок виконання умов угоди про примирення та передбачену ст. 389-1 КК України кримінальну відповідальність за невиконання умов угоди про примирення.

Роз`яснити потерпілій та її законному представнику про те, що у разі невиконання угоди про примирення, вони мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку.

Копію вироку після його проголошення вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому ст. 395 КПК України з врахуванням особливостей передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1