Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/227/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 345 (189-2, 189-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0006289 від 28.12.2020 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно ст.76 КК України ОСОБА_8 зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_8 виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Зокрема захисник зазначає про те, що висновки суду про умисне заподіяння ОСОБА_8 поліцейському ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, при виконанні останнім службових обов`язків не відповідають дійсності, не ґрунтуються на сукупності належних та допустимих доказів, спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також відеозаписом обставин пригоди, які зафіксовані на відеореєстраторі службового автомобіля працівників поліції та бодікамерах, яким суд, на думку сторони захисту не дав належної та об`єктивної оцінки.

Захисник стверджує, що працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_8 безпідставно, створивши при цьому аварійну ситуацію, поводили себе зухвало і, по суті самі своїми неправомірними діями та нетактовною поведінкою створили конфліктну ситуацію.

ОСОБА_8 , в свою чергу будучи обурений таким ставленням поліцейських, в результаті неприязні, не втримався, діяв інстинктивно під впливом емоцій, а не з спеціальною метою спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження саме у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Наявність спеціального мотиву у ОСОБА_8 підлягає доказуванню, що на думку захисника не було доведено стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Адвокат ОСОБА_7 вважає, що неприпустима поведінка поліцейського (поліцейських) та перевищення функціональних повноважень не може бути наслідком притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності.

Стверджує, що дані, які містяться у рапортах, протоколах огляду місця, слідчих експериментах, відеозаписах та висновках експерта не мають ніякого особливого доказового значення, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні в судовому засіданні не доведена, а висновки суду не ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин цієї справи, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Згідно з вироком, суд встановив, що 27.12.2020 року поліцейський роти № 2, взводу №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 ніс службу у складі екіпажу «Ліана 107» разом з поліцейський роти № 2, взводу №1, батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_11 та близько 21.00 години рухаючись на службовому автомобілі Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Салтикова-Щедріна, що в м. Кропивницький, біля будинку №43, зупинили автомобіль, який на думку останніх, підпадав під орієнтування «п`яний водій», «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з НОМЕР_2 під керування ОСОБА_8 .

Виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 підійшли до водійських дверей автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» д.н.з НОМЕР_2 , за кермом якого був ОСОБА_8 , після того як працівники поліції представились та повідомили причину зупинки, у ОСОБА_8 , виник умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень працівнику поліції, який був одягнений у формений одяг, при виконанні своїх службових обов`язків.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 вийшовши із салону автомобіля, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці верхньої губи та крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, які згідно висновку судової медичної експертизи №1132 від 28.12.2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

При таких обставинах суд визнав винуватим та засудив ОСОБА_8 за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про скасування вироку суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та в результаті істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Частиною 2 ст. 345 КК України передбачена відповідальність за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Об`єктивна сторона цього злочину проявляється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Аналіз указаної правової норми дає підстави визначити обов`язкові ознаки об`єктивної сторони цього злочину. Діяння, яке утворює об`єктивну сторону проявляється у вчиненні насильницьких дій у вигляді побоїв, або інших дій, наслідком яких є наслідки у вигляді отримання потерпілим легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Потерпілою особою від цього злочину є працівник правоохоронного органу, а діяння, які утворюють об`єктивну сторону цього злочину, повинні вчинятись у зв`язку із виконанням потерпілим своїх службових обов`язків.

Вина як ознака суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення, виражається як правило у формі умислу, вид умислу є прямим.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 345 КК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що з об`єктивної сторони дії ОСОБА_8 , який умисно наніс кулаком правої руки один удар в обличчя ОСОБА_9 , в результаті чого останній отримав легкі тілесні ушкодження утворюють склад даного кримінального правопорушення, а суб`єктивна сторона виразилась у формі прямого умислу, оскільки ОСОБА_8 беззаперечно усвідомлював, що перед ним знаходяться працівники поліції при виконанні службових обов`язків.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі дані:

- заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 27.12.2020 року (Т.1 а.п. 11);

- довідки від 27.12.2020 року про те, що у ОСОБА_9 виявлено забій м`яких тканин правої верхньої губи. (Т.1 а.п. 9);

- протоколу огляду місця події від 28.12.2020 року, а саме ділянки, яка розташована по вул. Салтикова - Щедріна, близько 30 м від будинку під номером 41 (Т.1 а.п. 15-18);

- протоколу затримання ОСОБА_8 від 28.12.2020 року (Т.1 а.п. 21-23).;

- висновку експерта № 1132 від 28.12.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці верхньої губи та крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, садна в ділянку правого передпліччя. Дані тілесні ушкодження утворились від менш 2-х травматичних контактах тупим об`єктом (об`єктами), індивідуальні властивості яких в ушкодженнях відобразились, могли утворитись в строк вказаний в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи на площину (Т.1 а.п. 34);

- відеозапису на якому зафіксовано нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та протоколу перегляду відеозапису на компакт диску від 29.12.2020 року (Т.1 а.п. 49, 50-53);

- висновку експерта № 120/1132-20 від 15.02.2021 року про те, що у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці верхньої губи зліва та крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, садна в ділянку правого передпліччя. Механізм утворення тілесного ушкодження в ділянці верхньої губи з крововиливом в слизову, не суперечить механізму на який вказав потерпілий ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту за його участі від 10.02.2021 р., про утворення садна в ділянці правого передпліччя потерпілий не вказує. (Т.1 а.п. 92);

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілого ОСОБА_9 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі з відеозаписом обставин події, які за висновком суду узгоджуються з вищевказаними письмовими доказами, і по суті спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що ОСОБА_8 випадково замахнувся на ОСОБА_9 і не мав умислу на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Зокрема суд на спростування доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не наносив поліцейському ОСОБА_9 тілесних ушкоджень під час виконання останнім службових обов`язків, а перебуваючи у збудженому психоемоційному стані лише його штовхнув, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який у деталях пояснив, що 27.12.2020 він будучи поліцейським роти № 2, взводу №1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, ніс службу у складі екіпажу «Ліана 107» разом з поліцейський роти № 2, взводу №1, батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_11 та близько 21.00 години рухаючись на службовому автомобілі Skoda Rapid, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Я. Мудрого, що в м. Кропивницький, до них звернувся громадянин, який повідомив, що по району «Балашівка» їздить «темний джип» з фрагментом номеру «ВА 10», який поводиться на дорозі не зрозуміло, у зв`язку з чим у останнього виникла підозра, що водій зазначеного автомобілю перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. В подальшому, рухаючись по вул. Б. Хмельницького ними було помічено транспортний засіб схожий за орієнтуванням, котрий знаходився на вул. Салтикова-Щедріна та який вони зупинили. Після зупинки, вони повідомили причини зупинки, під час спілкування поведінка водія ОСОБА_8 не відповідала обстановці, запропонували пройти алкотестер «Драгер», на що почалась нецензурна лайка в бік поліцейських. Після чого ОСОБА_8 різко вийшов за автомобілю та різко наніс йому один удар в обличчя. Після цього його напарник ОСОБА_11 затримав ОСОБА_8 , а він йому допомагав, в ході чого ОСОБА_8 чинив опір та хапав його за формений одяг.

Вказав суд, що враховує і показання свідка ОСОБА_11 , які за висновком суду повністю узгоджуються з показанням потерпілого ОСОБА_9 , які відповідають фактичним обставинам справи.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, вважає, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні працівнику поліції ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень при виконанні ним службових обов`язків, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілому та свідку, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідок ОСОБА_11 був очевидцем подій, які відбувались 27.12.2020 року приблизно 21.00 год. на вул. Салтикова-Щедріна, що в м. Кропивницькому, бачив як обвинувачений ОСОБА_8 різко вискочив з автомобіля і наніс удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , після чого був затриманий на місці злочину до приїзду слідчої оперативної групи.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 у комплексі з відеозаписом є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим протягом усього провадження, у тому числі під час слідчого експерименту, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_8 про те, що він лише штовхнув поліцейського, перебуваючи у емоційному стані.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_7 про невинуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні поліцейському ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, при виконанні останнім обов`язків поліцейського, які по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідка, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

По суті обвинувачений ОСОБА_8 , під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, факт конфліктної ситуації з працівниками поліції після примусової зупинки його автомобіля, підозри у неадекватності та керування автомобілем під впливом алкоголю не оспорював, не оспорює ОСОБА_8 і факт удару поліцейського в обличчя, виправдовуючись тим, що не стримав свої емоції, вийшов з автомобіля і замахом правої руки наніс удар ОСОБА_9 в область обличчя. Жалкує з приводу цих обставин, а також з приводу того, що не вистачило сили духу та сили волі стриматись.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позицію ОСОБА_8 та його захисника щодо відсутності умислу та складу злочину, у зв`язку відсутністю слідів побоїв на тілі потерпілого, на думку апеляційного суду небезпідставно розцінив як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, зокрема недоказаного спеціального мотиву у ОСОБА_8 , то колегія суддів відмічає.

Як вказано вище суб`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 2 статті 345 КК України, характеризується тільки умисною виною. Крім того, для суб`єктивної сторони цього злочину характерним є прямий умисел, поєднаний зі спеціальним мотивом, а саме з нанесенням працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень саме у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків.

В даній ситуації, як пояснив сам ОСОБА_8 , він не погоджуючись з діями поліцейських, які різко виїхали йому назустріч і своїм автомобілем перекрили йому дорогу, а потім вимагали у нього документи і нібито поводили себе зухвало, він почав з ними сперечатись на підвищених тонах, висловлюватись та пред`являть претензії, поліцейські у свою чергу також почали йому погрожувати застосуванням фізичної сили та затримання.

Обурений таким свавіллям, він різко відкрив двері, вискочив з автомобіля і вдарив поліцейського.

Наведені обставини зафіксовано на відео, видно, як ОСОБА_8 наносить поліцейському хоча і не сильний, з невеликим розмахом, про те різкий удар в обличчя, що свідчить про те, що ОСОБА_8 все ж таки діяв з прямим умислом, адже, наносячи удар в обличчя правоохоронця, він не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Вирішальним у цій справі є те, що умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв чи відповідного ступеню тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків може бути як кінцевою метою - коли винний керується помстою, так і проміжним етапом, засобом досягненні більш віддаленої мети - схилити працівника правоохоронного органу до прийняття незаконного рішення чи перешкодити виконанню ним службових обов`язків.

Саме настання передбачених законом наслідків є невід`ємною складовою змісту бажання при вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України у формі прямого умислу.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про необгрунтованість обвинувачення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи та недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду, достатніх та обгрунтованих підстав для скасування законного вироку суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2024 року в кримінальному провадженні № 0006289 від 28.12.2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 345 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4