Справа № 331/7575/24
Провадження № 1-кп/331/414/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001383 від 12.07.2024 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Червоногригорівки Нікопольського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, яка має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштованої, заміжня, яка має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 (ВКЗ),

законного представника ОСОБА_8 (ВКЗ),

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним.

12 липня 2024 року, приблизно о 12 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух в межах середньої смуги руху по вул. Прибережна автомагістраль в м. Запоріжжя, з боку вул. Української в напрямку вул. Лермонтова.

У попутному напрямку, попереду, в межах правої смуги руху здійснював рух невстановлений вантажний автомобіль з задньою частиною кузову помаранчевого кольору, який при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 «Зебра» та дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, розташованого в районі буд. 29 по вул. Українській почав знижувати швидкість.

В цей же час, неповнолітній ОСОБА_7 керуючи електросамокатом «Best Scooter» почав переїжджати проїзну частину Прибережної автомагістралі по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись справа-наліво відносно напрямку руху транспортного засобу.

Водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити зниження швидкості вантажним автомобілем з задньою частиною кузову помаранчевого кольору перед пішохідним переходом, та застосувати гальмування керованого нею автомобіля з зупинкою до лінії руху електросамокату, вказаних заходів не вжила, виїхала на пішохідний перехід та скоїла наїзд на електросамокат, під керуванням неповнолітнього ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, а саме рани та садна голови в сукупності з відкритою черепно-мозковою травмою. Окрім цього ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому великогомілкової кістки; легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме рани лівої верхньої кінцівки та забій печінки; легкі тілесні ушкодження у вигляді саден тулубу та кінцівок.

Своїми діями водій ОСОБА_3 порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

ІІ. Позиція потерпілого та законного представника потерпілого.

У судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 , законний представник потерпілого ОСОБА_8 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 вказали, що моральна шкода обвинуваченою відшкодована, тому відмовляються від заявленого цивільного позову про відшкодування моральної шкоди. У судових дебатах, зазначили, що не наполягають на суворому покаранні.

ІІІ. Позиція сторони захисту.

Обвинувачена ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі, надала пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Пояснила, що 12 липня 2024 року о 12-40- 12-50 рухалася по вулиці Прибережна автомагістраль у середній полосі для руху. Керувала транспортним засобом «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить її чоловіку. Справа від неї рухався вантажний автомобіль, який почав знижувати швидкість та зупинився перед пішохідним переходом. Вона не зреагувала, лише побачила, як з-за вантажівки перед нею виїхав самокат, на який вона здійснила наїзд на самокат передньою лівою частиною свого автомобіля. Спочатку перебувала у шоковому стані, потім вийшла, підійшла до хлопця, який їхав на самокаті, біля нього були інші пішоходи, одна жінка вказала, що вона лікар, та уже викликала швидку медичну допомогу.

Після того, як хлопця забрала швидка допомога, вона також поїхала до лікарні, чекала із батьками хлопця. Вказала, що розкаялася.

На запитання захисника пояснила, що постійно проживає у місті Нікополь разом із чоловіком та долонькою. На разі не працює, оскільки донька навчається у школі дистанційно. Для додаткового заробітку вони із чоловіком вирощують помідори за місцем її реєстрації у смт. Червоногригорівка, які продає на ринку м. Запоріжжя. У зв`язку із чим, просила не позбавляти її права керування транспортними засобами.

У судових дебатах просила суд призначити не суворе покарання, оскільки повністю усвідомила страшні наслідки ДТП, зробила висновки щодо порядку керування транспортними засобами.

Захисник у судових дебатах не заперечував винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, однак призначаючи покарання, просив врахувати матеріали, що характеризують особу обвинуваченої, а саме те, що остання вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала, щиро розкаялась. Має на утриманні малолітню дитину, що їй необхідне посвідчення водія, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась. З огляду на вказані матеріали просив призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

IV. Дослідженні докази.

На підставі положень ч. 3 ст.349 КПК України, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченою ОСОБА_3 , думки обвинуваченої, яка повідомила, що бажає закінчити судове слідство по справі без дослідження доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурора, захисника, потерпілого, законного представника потерпілого, представника потерпілого докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися. Судом роз`яснено обвинуваченій обмеження у праві на апеляційне оскарження вироку суду посилаючись на невизнання обставин, які не оспорювалися під час розгляду справи. Обвинувачена також підтвердила, що їй зрозуміло, що вона обвинувачується у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, також підтвердила, що повністю розуміє наслідки своїх дій, повного визнання вини та відмови від дослідження усіх доказів по справі.

За обставин, викладених у обвинувальному акті, зважаючи на той факт, що прокурор, захисник та обвинувачена, потерпілий, законний представник потерпілого, представник потерпілого не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинувачену, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю.

V. Кваліфікація дій обвинуваченої за законом України про кримінальну відповідальність

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 з ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вказане діяння згідно положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

VІ. Призначення покарання.

При призначенні покарання, суд бере до уваги особу обвинуваченої, яка на обліках у лікаря нарколога не перебуває, на психіатричному обліку не перебуває, ОСОБА_3 має місце реєстрації та проживання, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, є особою раніше не судимою, не перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Також судом враховуються позитивні характеристики за місцем проживання та попередніми місцями роботи обвинуваченої

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.66 КК України, судом встановлені наступні пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_3 щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Прокурор у судових дебатах просив призначити обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Санкцією частини другої статті 286 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Визначаючи строк покарання суд враховує порушення правил дорожнього руху, яке допустила обвинувачена, відсутність даних щодо притягнення обвинуваченої до будь-якого виду відповідальності за порушення ПДР. Також її дії після події ДТП, відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене, суд вважає, що такий строк може бути мінімальним.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків.

Враховуючи на характеристики обвинуваченої, той факт, що вона має стійкі соціальні зв`язки, виховую малолітню дитину, позицію потерпілого, які не наполягали на призначенні реального покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити її від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченої пов`язані із порушенням обов`язковість Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди внаслідок чого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження. Отже застосування додаткового покарання відповідає характеру кримінального правопорушення, а також потягне за собою обов`язковість, для повторного отримання посвідчення водія, покращення навичок керування транспортним засобом та знання Правил дорожнього руху.

Пояснення обвинуваченої про те, що посвідчення водія та право керування їй потрібні для того, щоб вирощувати помідори, та позбавлення права керування призведуть до додаткових труднощів, не є підставою для звільнення від додаткового покарання.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

VІІ. Вирішення цивільного позову

Під час досудового розслідування представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 було подано цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 100000 гривень. (сто тисяч гривень) 00 копійок, а також витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 ( десять тисяч) гривень 00 копійок.

У судовому засіданні потерпілий, законний представник та представник потерпілого зазначили, що відмовляються від цивільного позову, оскільки моральна шкода, про яку зазначено у позові відшкодована обвинуваченою.

Згідно норми ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно норми частини першої та частини третьої ст. 206 ЦПК України , позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У зв`язку із тим, що потерпілий відмовився від цивільного позову, провадження за цивільним позовом підлягає закриттю.

VІІІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Відповідно до положень частини 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на вищевикладене, арешт накладений ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/5745/24, провадження № 1-кс/334/1729/24) від 16.07.2024 року на електросамокат «COOL SCOOTER», що належить ОСОБА_8 - підлягає скасуванню; ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/5745/24, провадження № 1-кс/334/1728/2024) від 16.07.2024 року на автомобіль «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 - підлягає скасуванню

У даному кримінальному провадженню були проведені експертизи, висновок експерта № СЕ-19/108-24/14870-ІТ від 23.08.2024 року, вартість якої складає 4543 гривні 68 копійок; висновок експерта № СЕ-19/108-24/13505-ФП від 24.10.2024, вартість якої складає 9550 гривні 80 копійок, висновок експерта № СЕ-19/108-24/21692-ІТ від 12.11.2024, вартість якої складає 3183 гривні 60 копійок, загальною сумою 17278 гривні 08 копійки.

У судових дебатах захисник просив віднести витрати на залучення експерта за рахунок держави, оскільки експертизи були проведені державними установами.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Відповідно до норми ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Прокурором у судовому засіданні долучені відповідні довідки про витрати на проведення експертиз, факт проведення експертиз, їх вартість стороною захисту не оспорювалися, а тому витрати на проведення експертизи на загльну сумиу 17 278,08 грн. підлягають стягненню із обвинуваченої .

Клопотань щодо обрання, зміни чи скасування інших заходів забезпечення кримінального провадження (кримінал скасування арешту, накладеного на майно слдічим суддю) не надходило.

З цих підстав,

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити їй покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного основного покарання, якщо вона протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї такі обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

-диск з відеозаписом, на якому зафіксовано обставини і механізм дорожньо-транспортної пригоди залишити в матеріалах кримінального провадження

-автомобіль «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що залишений на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області, розташованому за адресою м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 13 повернути власнику ОСОБА_9 ;

-електросамокат «COOL SCOOTER», що залишений на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області, розташованому за адресою м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, буд. 13 повернути власнику ОСОБА_8 .

Арешт на автомобіль «ВАЗ 21063» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2024 року (справа №334/5745/24, провадження № 1-кс/334/1728/24), - скасувати.

Арешт на електросамокат «COOL SCOOTER», що належить ОСОБА_8 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2024 року (справа №334/5745/24, провадження № 1-кс/334/1729/24), - скасувати.

Провадженняіз розгляду цивільного позову закрити у зв`язку із відмовою цивільного позивача від заявленого цивільного позову.

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 17278 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 08 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1