Справа № 524/2746/25
Провадження № 1-кс/524/600/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року місто Кременчук

Слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000398 від 05.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 ст.187 КК України,

УСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернулась до Автозаводського районного суду міста Кременчука з клопотанням, погодженим прокурором, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000398 від 05.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 187 КК України.

У обґрунтування клопотання зазначила, що 05.03.2025 о 07:00 до Кременчуцького РУП ГУН НП в Полтавській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що 03.03.2025 невідомі особи, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у період дії воєнного стану, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, заволоділи його мобільним телефоном із сім-картою (096) НОМЕР_1 .

За вказаним фактом 05.03.2025 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000398 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 ст. 187 КК України.

У ході допиту потерпілого ОСОБА_4 останній вказав, що зазначений злочин вчинили ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , житель АДРЕСА_2 .

06.03.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон "Sigma X-Style 31", ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , синього кольору, який поміщено до сейф пакету ICR 0105540.

06.03.2025 вилучені речі під час огляду визнані речовими доками у межах зазначеного кримінального провадження.

Після проведення огляду або обшуку виявлені та вилучені речі вважаються тимчасово вилученим майном, питання про яке слід вирішувати в результаті його арешту або повернення.

З урахуванням факту, що зазначені речі визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, мають значення як речовий доказ, а тому з метою його збереження необхідно накласти арешт на вказане майно.

Зважаючи, що відносно вилученого в ході огляду майна, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, в установленому законом порядку визнано речовими доказами, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, враховуючи, що вилучене майно, відповідає критеріям зазначеним у ст. 167 КПК України, тому відповідно до ст. 170 КПК на них необхідно накласти арешт для забезпечення проведення ряду необхідних слідчих дій та відповідних експертиз.

Відповідно до частини 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судове засідання не з`явився слідчий, надав суду письмову заяву про задоволення клопотання та розгляд без його участі. Власник/ володілець майна не з`явився.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (частина 1 ст. 172 КАС України).

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання із доданими матеріалами, враховуючи, що відомості про закінчення досудового розслідування, а також документи, які б стверджували про те, що слідчий раніше звертався із вказаним клопотання до слідчого судді, в матеріалах справи відсутні, дійшла до висновку про наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 2 ст. 131, пункту 1 частини 3 ст. 132 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ст. 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку, визначеному ст. ст. 170-174 КПК України. Згідно частин 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у частині 1 ст. 98 КПК України.

З матеріалів клопотання слідує, що Кременчуцьким РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області вилучене майно визнане речовими доказами по справі.

У рамках цього провадження слідчим ініційовано питання накладення арешту на зазначені речі, вказуючи, що останнє відноситься до речових доказів у цьому кримінальному провадженні, а тому накладення арешту на нього забезпечить можливість його збереження, встановлення істини в кримінальному провадженні. З вилученим речовим доказом в ході досудового розслідування необхідно провести ряд експертних досліджень та слідчих дій.

Відповідно до частини 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із частини 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України.

Із наданих суду матеріалів вбачається наявність достатніх підстав вважати, що майно вказане у клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Таким чином, матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину.

Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника/ володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, власником/ володільцем майна до суду не надано та слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням зазначеного, клопотання підлягає задоволенню.

Згідно частини 7 ст. 115 КПК України, якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось на підставі частини 4 ст. 107 КПК України.

Керуючись ст.ст. 98, 107, 115, 132, 170 173, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання слідчого СВ Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000398 від 05.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Накласти арешт на мобільний телефон "Sigma X-Style 31" ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , синього кольору, який добровільно видав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Передати володільцю ОСОБА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , телефон НОМЕР_4 мобільний телефоно "Sigma X-Style 31" під розписку на зберігання.

Накласти заборону на розпорядження вказаним майном володільцем цього майна ОСОБА_4 , а також іншим особам із метою збереження речових доказів.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором та може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1