ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/137/25 Справа № 203/7018/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями, представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , та в рамках кримінального провадження №0000050 від 23.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі-КК) накладено арешт на майно, вилучене 11 грудня 2024 року в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , що належнить ОСОБА_10 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування.

В апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді із незаконністю, необґрунтованістю та невідповідністю вимогам КПК України (далі-КПК).

Посилаючись на положення ст.ст.3,16,94,98,131,132,170,171,173 КПК та практику ЄСПЛ зазначає, що в клопотанні про арешт майна органом досудового розслідування не було зазначено жодної з підстав та мети накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , а також необґрунтовано співрозмірність між метою досудового розслідування та обмеженням конституційних прав власника вилученого майна ОСОБА_8 , який був допитаний в якості свідка та повідомив усі дійсні обставини, які були йому відомі та очевидцем яких він був.

При цьому звертає увагу, що як вбачається зі змісту клопотання слідчого досудове розслідування проводиться за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, тому обставинами, які підлягають доказуванню в даному провадженні є факт протиправного заподіяння тілесних ушкоджень, місце їх заподіяння, час та спосіб нанесення тілесних ушкоджень, характер шкоди спричиненої здоров`ю та розмір збитків, завданих злочином. Тобто виходячи з положень ст.91 КПК, доказове значення може мати лише інформація, яка міститься в мобільному телефоні, доступ до якої володілець майна ОСОБА_11 надасть за першою вимогою, та в разі її наявності може бути вилучена (скопійована) під час проведення огляду в порядку ст.237 КПК, тим самим буде забезпечено потреби досудового розслідування, але аж ніяк не сам мобільний телефон, який не є доказом в розумінні КПК, а є лише пристроєм, який може містити певну інформацію, а також не об`єктом злочину та знаряддям кримінального правопорушення.

Однак слідчим суддею, всупереч положень КПК, було проігноровано вищевказані обставини, тим самим допущено порушення права законного володільця на вільне користування та розпорядженням своїм майном.

В доповненнях до апеляційної скарги зазначає, що матеріали долучені до клопотання не містили інформації щодо здійснення ОСОБА_12 телефонних дзвінків потерпілому та/або його матері, а також в показаннях останніх не міститься інформації про висловлювання на їх адресу погроз, що свідчить про невідповідність обставин, зазначених слідчим суддею в ухвалі.

Разом з тим, слідчим не було доведено, а слідчим суддею залишено поза увагою, що за обставин даного кримінального провадження накладення арешту на мобільний телефон з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування майном, є єдиним можливим засобом дослідження і збереження речових доказів. При цьому, мобільний телефон було вилучено 11 грудня 2024 року, що не перешкоджало органу досудового розслідування за наявною згодою володільця майна провести його огляд у відповідності до ст.237 КПК, з метою виявлення необхідних речових доказів у день його вилучення та до накладення слідчим суддею арешту. Будь-яких фактичних даних, які б свідчили про здійснення з мобільним телефоном дій, передбачених ч.11 ст.170 КПК в матеріалах справи не містилося.

Більше того, 24 грудня 2024 року за участі представника володільця майна адвоката ОСОБА_7 , володільця майна та понятих вже було проведено огляд мобільного телефону, під час якого будь-якої інформації, яка відноситься до події кримінального правопорушення, а саме про дзвінки потерпілому та/або його матері, встановлено не було.

Таким чином вбачається, що після проведення огляду мобільного телефону мету досудового розслідування було досягнуто, що в свою чергу свідчить про безпідставність накладення арешту на мобільний телефон, оскільки мета досудового розслідування могла бути досягнута і без застосування найбільш обтяжливого способу забезпечення, а потреби досудового розслідування не виправдовували такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

З огляду на викладене представник власника майна адвокат ОСОБА_7 просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, власник майна ОСОБА_11 не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягали на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити, вислухавши думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , що належнить ОСОБА_10 , вилучений 11 грудня 2024 року в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя послався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вилучений мобільний телефон містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто стосується безпосередньо предмету доказування, може мати переписку щодо події кримінального правопорушення та спілкування з потерпілим та його матір`ю стосовно цього, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, є необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно.

Між тим з такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.167 та ч.2 ст.168 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.168 КПК забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000050 від 23.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК (а.с.9).

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку житла за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення: мобільних телефонів, сім-карток, які використовувалися в злочинній діяльності, речей, в яких були одягнені особи під час вчинення злочину, а саме: футболки чорного кольору з орнаментом біло-чорного кольору, головних уборів у вигляді панамок, штанів чорного кольору, шортів чорного кольору (а.с.21 зв.-22).

Відповідно до протоколу обшуку від 11.12.2024 року в ході проведення обшуку житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено, зокрема, мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 22 зв.-24).

Постановою старшого слідчого ВС ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 11.12.2024 мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000050 від 23.10.2024 (а.с.25 -26).

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна (а.с.1-8) вбачається, що нею порушується питання про накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , оскільки він може містити відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення та обставини вчинення злочину, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, перевірки обставин кримінального правопорушення, збору та аналізу речових доказів та біологічних зразків для проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи існує необхідність у накладенні арешту на вищевказаний мобільний телефон. Також у клопотанні зазначено, що отримані відомості в результаті проведення експертизи можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та встановлення істини у кримінальному провадженні.

У той же час, згідно наданої представником власника майна копії протоколу огляду від 24.12.2024 року вбачається, що під час огляду мобільного телефону марки «Iphone 15 pro», imei НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , який було вилучено 11 грудня 2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , будь-яких дзвінків, документів, повідомлень з а/н НОМЕР_3 , а також а/н НОМЕР_4 , не виявлено.

При цьому, прокурор у суді апеляційної інстанції зазначила, що дійсно станом на теперішній час відпала необхідність у подальшому накладенні арешту на вищевказаний мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , оскільки вже було проведено його огляд, будь-яких дзвінків, документів, повідомлень при огляді виявлено не було, він не має значення речового доказу для цілей кримінального провадження, а отже відсутні підстави для його арешту.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, з огляду на вищенаведені обставини, враховуючи досягнення на теперішній час мети досудового розслідування, подальше накладення арешту на вищевказане майно є безпідставним.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст.409 та п.1,2 ч.1 ст.411 КПК, є підставою для скасування судового рішення слідчого судді.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, з доповненнями, представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року про арешт майна скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000050 від 23.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 та ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000050 від 23.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, вилученого 11 грудня 2024 року в ході проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільного телефону марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_10 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000050 від 23.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

Вилучений мобільний телефон марки «Iphone 15 pro» imei НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора з абонентським номером НОМЕР_2 , негайно повернути власнику ОСОБА_10 .

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4