Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №279/2123/24
Провадження №1-кп/279/444/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000571 від 28.10.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець с.Нижня Рудня Овруцького району

Житомирської області, громадянин України, з

середньою освітою, пенсіонер, на утриманні осіб не має,

раніше не судимий, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_7 , в період з 26.10.2023 по 28.10.2023 останній, за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , зустрівся з своїм зятем - ОСОБА_9 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними відбувся конфлікт.

Під час конфлікту ОСОБА_7 повалив ОСОБА_9 на підлогу та здавив життєво-важливі органи - шию останнього ногою, обутою у взуття, утримуючи так до настання смерті ОСОБА_9 .

В подальшому, з метою приховання умисного вбивства, ОСОБА_7 за допомогою кухонної сокирки, розчленував труп ОСОБА_9 , шляхом відрубування рук та голови, які в подальшому спалив в топці груби свого будинку, а рештки тіла трупа викинув у воду річки Уж, неподалік від місця свого проживання.

Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок механічної асфіксії та травми органів шиї.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині ОСОБА_9 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, які зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Сторона захисту наполягала на тому, що аналізуючи зміст висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, покази потерпілої, свідків та матеріали кримінального провадження у сукупності, їх співвідношенні з фактичними обставинами справи, які прокурор вважає доведеними та достатніми для прийняття обвинувального вироку, не погоджується з висунутим обвинуваченням, та вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять в собі достатніх доказів, які б надали змогу переконатись у тому, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, а тому адвокат ОСОБА_8 просив суд його підзахисного ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні, вину у вчиненні злочину, який йому інкримінується не визнав повністю, пояснивши, що він ходить до церкви і взагалі не п`є, в той день він ( ОСОБА_9 ) до нього приїжджав, потім він поїхав додому, потім знову він приїхав, запропонував випити, він йому ( ОСОБА_9 ) пояснив, що він не п`є, і ходить до церкви. Він ( ОСОБА_9 ) спочатку пішов на базар, потім з базару повернувся, привів з собою три чоловіка, сказав, що вони з Росії по російському говорили, він ( ОСОБА_9 ) сказав, що це його друзі. Він йому сказав: " ОСОБА_10 нікого не пускай, а він з головою не дружить впустив, і він його пістолетом по голові вдарив". Вони потім десь втікли. Чому він їх взагалі пустив. І все. Він їх пам`ятає, що закрив усіх. А ті двоє, вони ще на нього кричали, сказали: "Дід йди "отсюда" бо зараз і ти получиш" і всьо він пішов і більше нічого не бачив, і вони закритими були. Що там було він не знає. Він уїхав машиною, сів уїхав.

На запитання обвинувачений суду показав, що все це було в його хаті, в своїй хаті він їх закрив. Спочатку один зайшов потім другий, почав бити його, він йому каже: "Що ти робиш, це ж мій зять?" ОСОБА_11 людей було троє. Один був з пістолетом, а четвертим був зять. Як вони потім вийшли він не знає, вони закритими були. Того дня додому він не повернувся, він поїхав до свого знайомого у с.Сантарку. Він йому сказав, що він там людей закрив. Він подзвонив, і одразу приїхала поліція і забрала його тверезого. Поліція його забрала з будинку його знайомого.

На запитання обвинувачений суду показав, 29 жовтня його забрала поліція. Зять прийшов до будинку пить, він спочатку пішов на базар, купив горілки, а потім він прийшов, а потім ще двоє. Він ( ОСОБА_9 ) приїхав велосипедом. В с.Сантарку приїхав машиною. Хто завіз не знає, чужі люди. В с.Сантарку приїхала поліція і забрала його. Він був вдягнений в парадний костюм. Одяг, в якому він був вдягнений працівники поліції забрали. Сокири, ножі в господарстві були, вони були сховані, такими ножами можна було тільки курку зарубати. Він нічого не вчиняв.

На запитання обвинувачений суду показав, що зять його був дужчим за нього. На його думку його зять важив 65 кг., а він сам важить 55 кг.. Зять його не раз молотив, він аж летів. Він хлопець молодий, а він дід старий. Він хотів випити з ним, а він сказав йому що він не п`є, він до церкви ходить.

На запитання обвинувачений суду показав, що не міг підняти зятя, він сам ледь ходив. Від його будинку до річки 80 метрів.

На запитання обвинувачений суду показав, що сміття він викидав у себе вдома в подвір`ї, а люди виносили сміття далеко.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що покійний ОСОБА_9 був їй братом, який проживай за тією ж адресою, що й вона.

На запитання потерпіла суду показала, що ОСОБА_7 був їй сватом: покійна вже нині дочка ОСОБА_7 була одружена з покійним братом. Після того, як його донька померла (рік, два тому) з ОСОБА_7 вони не спілкувалися. Після того, як почалася війна, ОСОБА_7 з покійним братом приходили до них. Також брат раніше і до них заїжджав. Два-три дні його не було, а потім, вони разом ОСОБА_12 приходили до них. Особисто вона у ОСОБА_7 ніколи не була. Стосунки брата з ОСОБА_7 були добрі. Він ходив туди, а потім вони приходили до них. Як почалася війна, він, брат ходив декілька разів до ОСОБА_7 , більше не ходив, а це 26 жовтня 2023 року він туди пішов і більше не прийшов. Він сказав: "Мамо я зараз приїду", поїхав велосипедом, так і не приїхав. День, два, три пройшо - немає. Потім приїхала поліція і сказала, що його вже не має. Велосипед був "дамський", зеленого кольору. Коли брат виїжджав 26 жовтня з дому він конкретно не сказав, куди він їде. 27-28 жовтня його не було, а 29 жовтня вже поліція повідомила, що його в живих не має, що знайшли його тіло у річці. З ними впізнання тіла проводили, то був брат. Велосипед вона також впізнавала, вже у відділку поліції. Зі слів поліції вони дізналися, що ОСОБА_7 його вбив, що у хаті була його кров, кістки його познаходили, і що в пічці його палили.

На запитання потерпіла суду показала, що вдома у них вони (брат з ОСОБА_7 ) спиртні напої не вживали. Коли ОСОБА_13 до них до дому приходив, то вона не бачила, щоби він був агресивним. Коли до них до дому він приходив, він поводив себе нормально.

На запитання потерпіла суду показал, що коли вона приїла до відділку поліції, їй там показали фотографії покійного брата. Брали ДНК у мами.

На запитання потерпіла суду показала, що коли він виходив з дому, телефона він не брав. Коли він уходив з дому на два-три дні він до дому приїжджав, такого не було щоби він не повертався. Випадки відсутності брата на два три дні були раніше. Потім вони занепокїлися, коли він не повернувся і вони його шукали. Шукали в селі спочатку, а потім приїхали до ОСОБА_7 вже там був замок. Оскільки вони подумали, що він там знаходиться, бо бувало, що він там знаходився. Це було неділя 29 жовтня зранку, це приїжджав шукав його ще її один брат ОСОБА_14 . Він приїхав і повідомив, що там вже висіла колодка і нікого не має вдома.

На запитання потерпіла суду показала, що про факт вбивства брата їм повідомила поліція, що у ОСОБА_7 в хаті знайшли кров. Сказали, що знайшли тіло, кістки розрубали, а інше в річку кинули.

На запитання потерпіла суду показала, що відносини у ОСОБА_7 з братом були не поганими.

На запитання потерпіла суду показала, що вона не бачила як вони разом вживають алкоголь. Зазначила, що її брат за життя вживав алкоголь, ОСОБА_7 вживав алкоголь. Коли покійний брат приходив до ОСОБА_7 вони разом вживали алкоголь. Покійний брат розказував про те, що, коли ще почалася війна, він приїжджав до ОСОБА_7 і вони там вживали алкоголь. Був випадок, як пройшов місяць чи два (після початку війни), ОСОБА_7 приводив брата до дому, зі словами: "Ось привів його до Вас щоби Ви не переживали, що він десь загубиться." ОСОБА_15 в той випадок, коли привів брата додому був тверезим.

На запитання потерпіла суду показала, що свідком вбивства не була, їй це відомо зі слів третіх осіб. До ОСОБА_7 поїхали шукати брата, оскільки він туди їздив, вони знали, що він там може знаходитися.

Просила застосувати до ОСОБА_7 сувору міру покарання. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити з підстав зазначених у позові.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що вона є сестрою покійного ОСОБА_9 , оскільки вона проживає окремо, зі слів рідних вона дізналася, що брата вбили, там у нього вдома, дізналася вона про це, коли сестру вже забрали до поліції, безпосереднім свідком події вона не була.

На запитання свідок суду показала, що особисто з ОСОБА_7 не знайома. В поліції їм повідомили, що брата вбито, що голову брату відрубали, руки відрубали, хотіли спалити, частину в річку викинули. Розчленоване тіло бачила, тільки на фотографії. ОСОБА_7 бачила дуже давно у мами вдома. Від рідних знала, що брат ходить до ОСОБА_7 не часто, але бував.

На запитання свідок суду показала, що слічий їм повідомив, що знайшли тіло брата, вдома у ОСОБА_7 і сказали, що його вбив ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду показала, що являється матір`ю покійного ОСОБА_9 , ОСОБА_7 є її бувшим сватом.

На запитання свідок суду показала, що восени її син поїхав, сказав, що він зараз приїде, так і не повернувся. Вони здогадувалися, що син поїхав на ОСОБА_18 . Їздив туди він не часто, але їздив. Бувало поїде три дні його не має, потім повертався, цього разу не повернувся. Також з ОСОБА_7 приходили до них до дому. У помешканні ОСОБА_15 були давно коли син жив з його дочкою. Велосипед на якому син поїхав був зеленого кольору. Він поїхав і його не було три дні, він не повернувся, а вже після трьох днів інший син поїхав на ОСОБА_18 його шукати, тому що він тільки туди їздив, більше нікуди покійний син не їздив. Там вже його не було, все було закрито, колодка висіла, не було нікого ніде. Мобільного телефона ОСОБА_7 не знає. Син покійний до ОСОБА_15 сам поїхав.

На запитання свідок суду показала, що коли вони приїжджали до них до дому одного разу, вони були тверезими.

На запитання свідок суду показала, що у неї було три сина, два загинуло, один залишився. Покійний син ОСОБА_19 жив з нею вдома, також ще дочка з онучкою, живе син ОСОБА_14 .

На запитання свідок суду показала, покійний син нічого не сказав, коли їхав, куди не сказав, тільки те, що зараз приїде.

На запитання свідок суду показала, що коли раніше проживали її син з дочкою ОСОБА_7 його тоді не було, він там не проживав, він приїхав вже пізніше, коли у нього дружина померла.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду показав, що з ОСОБА_7 знайомий, є його сусідом. Заначив, що на вулиці Бровар стало набагато тихіше, відтоді, як ОСОБА_7 там не проживає.

На запитання свідок суду показав, що ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями, пив постійно. Зятя ОСОБА_7 не знав. Коли ОСОБА_7 отримував пенсію пропонував неодноразово випити з ним. Навіть онукам морозиво давав, однак через 10 хвилин, як стопку вип`є, зовсім інша людина, тут він пенсію отримав, морозиво давав, тут він пропонує випити, хоча він і відмовлявся. А якщо він і вживав з ним алкоголь, то тільки через калітку, не заходячи у двір, таким чином спілкувалися.

На запитання свідок суду показав, що був випадок, коли ОСОБА_15 казав, що у нього чи онучка, чи правнучка народилась, ось зять приїхав, запропонував сто грамів, він відмовився. ОСОБА_21 так само як і він щось, колись возив, то дрова, то полінця. Навіть було таке, що казав йому: " ОСОБА_22 , я там вивіз, поїдь забери, тобі дрова треба, зима прийде, пічка з`їсть". Возики унього є, він щось возив у ящиках тих, що з супермаркету.

На запитання свідок суду показав, що коли ОСОБА_7 вживав алкоголь він ставав неспокійним, неадекватним, багато і голосно обзивав людей на вулиці, це усім було недовподоби.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні в порядку ст.63 Конституції України відмовився від дачі показань. Відмова судом прийнята.

Свідок ОСОБА_24 суду показала, що з ОСОБА_7 знайома, оскільки була знайома з його покійною жінкою. ОСОБА_7 приходив до неї в гості. Її дочка ОСОБА_25 , їй 33 роки, ходила до нього допомогала йому: воду приносила, він просив.

На запитання свідок суду показала, що один раз ОСОБА_7 до неї приходив в гості, то був нормальний, а це один раз приходив у жовтні 2023 року до неї в гості прийшов десь о 18-ій годині, сказав, що піде отримає пенсію і прийде до неї в гості, він пішов, його не було, потім приходить і причипився до неї за його пенсію. Він не розуміється на банкоматах. Вона його запитала хто йому її знімав, ОСОБА_7 відповів, що чоловік із жінкою йому знімали. Вона до чого, до його пенсії. Вона його тоді вигнала і викликала поліцію через його претензії.

На запитання свідок суду показала, що в той день коли приходив і запитував про пенсію він був як завжди випивший. Також, був випадок літом прийшов запронував зібрати виноград, вино з нього зробити. У неї тазиків не має, він приніс великого пластмасового тазика, так він і стояв у неї з виноградом. Потім через неділю він приходить з чоловіком до неї, представив їй чоловіка як зятя ОСОБА_26 , і повідомив, що хоче забрати тазика, вона не заперечила. Виноград викинула, вони забрали того тазика і пішли. За тазіком вони прийшли у жовтні 2023 року, це було чи середа чи четвер, бо у неділю вже до неї приїхала поліція.

На запитання свідок суду показала, що літом вони займалися виноградом для приготування вина, а в жовтні він прийшов за тазиком. З ОСОБА_7 періодично зустрічалися він бувало приходив: то раз, то два в неділю. Знає вона його давно, а приходити він до неї почав з літа - з червня. ОСОБА_7 коли приходив до неї, то ознаки алкогольного сп`яніння були. Коли вони із зятем ОСОБА_19 приходили за тазиком, вони були випившими. Вдома у ОСОБА_7 вона не була, однак зазначила, що возики, тачки у ОСОБА_15 були він перевозив дрова, ящики. Були такі від коляски перероблені, не вруках носив.

На запитання свідок суду показала, що возик був перероблений зі старої дитячої коляски, днище та колеса. Їй стало відомо, що ОСОБА_15 "порубав" зятя із загально відомих джерел, а саме: зі слів сусідки у якої є інтернет. В неділю приїджала поліція, шукала ОСОБА_27 , вона подумала, що вже ОСОБА_28 десь не має.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні суду показав, що проживає в селі Сантарка, Коростенського району. Після того, як поліціянти забрали ОСОБА_30 від його хати дізнався зі статті в інтернеті, що він розрубав свого зятя. Точної дати та часу, коли ОСОБА_31 до нього приїхав він не пам`ятає. Це була осінь, десь о 15-й години дня, в цей час йде рейсовий автобус з Коростеня до села. Автобус приїхав, і він десь прийшов через 20-30 хвилин. Чим конкретно він приїхав він не знає, свідку ОСОБА_31 сказав, що прийшов ногами. Про попередню зустріч вони не домовлялися, ОСОБА_31 міг в будь який час приїжджати до нього і залишатися, оскільки в селі була робота, і він приїжджав підробляв у людей, допомогав сіно гребти та іншу роботу виконував, таким чином заробляв грошу. В той день, коли приїхав, ОСОБА_31 нічого спочатку не казав, він поставив йому їсти, поки він їв до нього (свідка) зателефонували працівники поліції ( ОСОБА_19 ), цього поліцейського він вже знає років вісім. ОСОБА_19 попитав, чи у нього є дід ОСОБА_31 . На відповідь так, поліцейський попросив затримати час перебування у нього ОСОБА_30 , допоки не приїдуть працівники поліції. Після того як ОСОБА_31 поїв, вони разом вийшли на вулицю і під час розмови ОСОБА_31 йому повідомив, що десь зі своїм зятем у нього вдома вони сиділи пили, зайшов дільничий, і почалась словесна перепалка зятя з дільничим. Дільничий дістав пістолет і вдарив його зятя по голові і пістолетом його вбив. Це все, що він, ОСОБА_31 , повідомив. Ніяких деталей ні про що він (свідок) не допитувався, оскільки і так був під враженнями від дзвінка поліціянта. Прізвище дільничого ОСОБА_31 не називав, сказав, що якийсь син якогось капітана поліції якогось (уголовного) розшуку, він його влаштував на роботу щоби він не йшов до ЗСУ.

На запитання свідок суду показав, що з ОСОБА_32 він знайомий давного їх познайомила жінчина сестра ОСОБА_33 (нині покійна). Вони з ним просто спілкувалися він допомогав йому (свідку), він допомогав ОСОБА_34 . Років до десяти знайомі. Де проживає ОСОБА_31 йому відомо, декілька разів він був у нього вдома на ОСОБА_18 , в районі "плотини" (греблі). До хати заходив, транспортних засобів у нього не має.

На запитання свідок суду пояснив, що домовленостей про зустріч не було ніколи, ОСОБА_31 міг приїхати у будь який час, міг попрацювати, допомогти, грошей заробити, міг переночувати у нього, поїсти. Точного одягу в чому приїхав ОСОБА_31 до нього втой день не пам`ятає, ніби сині штани джинси і рубашка. На стан одягу уваги не звертав, оскільки він міг десь по дорогі забруднитися, також якщо ОСОБА_31 приїжджав до нього у чистому одязі завжди міг перевдягнутися в інший одяг для роботи. Стан у ОСОБА_30 був спокійний, однак коли він випиває, стає неадекватним, з цих причин він йому не наливав горілки. Саме в цей день, він щось там про себе бурмотів, загалом був спокійним.

На запитання свідок суду показав, що про те, що сталося він (свідок) почав випитувати у ОСОБА_30 самостійно, після дзвінка поліціянта. Повідомив про суперечку з дільничим, що дільничий забрав у нього сумку з документами. Зятя ОСОБА_15 не знав, ніколи не бачив. ОСОБА_15 ні з ким не конфліктував, миролюбива людина. В той день ніяких речей з собою ОСОБА_15 не приніс.

На запитання свідок суду показав, що знав, що ОСОБА_15 відвідував церкву і в останні місяці не вживав алкоголь. Також бачив, що до нього віруючі приїжджали десь посеред літа. Влітку він до нього приїжджав, привозив крупи, зі словами "В тебе діти, тобі буде у пригоді." В той день, коли він до нього приїхав, він ОСОБА_15 був тверезим.

На запитання свідок суду показав, що не знає поліцейського, про якого казав ОСОБА_15 . ОСОБА_15 сказав, що він сидів з зятем випивали, зайшов дільничий у зятя з поліцейським виник конфлікт, поліцейський дістав з кабури пістолет і вдарив зятя по голові, і зразу вбив, забрав у ОСОБА_15 документи, і сказав: " ОСОБА_35 будеш сидіти", а на запитання до ОСОБА_15 , чому він не викликав поліції ОСОБА_15 відповів йому (свідку): "А що я зроблю, якщо це син капітана поліції?". Потім приїхали поліцейські, при ньому вони нічого у ОСОБА_15 не питали. Речей у ОСОБА_15 з собою в той день не було, зазвичай він приїжджав до нього із сумкою, в якій були його документи, речі. Цю сумку він сказав, що у нього забрав дільничий.

На запитання свідок суду пояснив, що ОСОБА_15 йому сказав, що йшов до нього ногами і збирав гриби, прийшов до нього (свідка) без сумки, без грибів.

Свідок ОСОБА_36 в судовому засіданні суду показав, що в кінці жовтня 2023 року він з другом ОСОБА_37 прийшли на річку рибу ловили. Десь біля шостої години вечора він побачив щось у річці, підійшовши з товаришем побачили тіло, викликали поліцію, місце десь недалеко від КП "Водоканал" там де новий міст. Поблизу нікого не було. Тіло було без голови, ноги були складені. Тіло було біля берега з правої сторони з боку ОСОБА_18 . Тіло плавало. Тіло без одягу. Поліцію вони дочекалися.

Свідок ОСОБА_38 в судовому засіданні суду показав, що домовилися з товаришем піти на риболовлю, товариш прийшов раніше, він (свідок) трішки запізнювався, товариш подзвонив і повідомив, що знайшов у річці тіло, він спочатку не повірив, подумав, що може якийсь манекен, однак коли підійшов блище, то побачив у воді у річці тіло. Товариш викликав працівників поліції, вони їх дочекалися. Пора доби була після обіду, сутеніло. Це був район Бровару, район нового мосту по правий берег річки. Коли він прийшов на місце він побачив тіло у камишах, кувшинках, половина тіла була над водою, половина під водою. Інших осіб, крім ОСОБА_39 нікого не було.

На запитання свідок суду показав, що свідчення вони з товаришем давали працівникам поліції.

Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні суду показав, що він є поліцейським. На той час, коли трапилось дане кримінальне правопорушення він працював дільничним офіцером поліції. В той час він був вдома, ввечері йому зателефонували і повідомили, що знайшли тіло в річці. Після цього був залучений до слідчих розшукових дій по встановленню особи потерпілого, якого було знайдено біля мікрорайону Броварі в річці.

На посаді дільничного працював на мікрорайоні ОСОБА_18 , ОСОБА_41 , вулиця Сосновського, Кірпичний. Обвинуваченого ОСОБА_15 не знає, раніше з ним не контактував. Місце проживання ОСОБА_15 не знає, в будинок не заходив. На той час дільниця за адресою на АДРЕСА_1 входила до його обсягу. Скарг за цією адресою не надходило.

На запитання свідок суду пояснив, що у відпустках не був вже три-чотири роки. Дільничний викликається по заявам, повідомленням. Щодо патрулювання вулиць іншими працівниками поліції на районі Броварі інформація йому не відома.

Здійснював патрулювання по вулиці ОСОБА_18 раніше за повідомленнями громадян.

Обвинувачений звернувся до суду і повідомив, що ніколи не бачив особу свідка (дільничного).

Свідок ОСОБА_42 в судовосу засіданні суду показав, що ОСОБА_15 знає, являється його сусідом. Його будинок, в якому він проживає знаходиться неподалік від річки.

На запитання свідок суду показав, що будинок ОСОБА_15 отоплюється дровами, які ОСОБА_15 збирав та возив на возику "кравчучка". Відстань від його будинку, будинку ОСОБА_15 до річки метрів 70. Течія річки йде від місця де він живе до будинку ОСОБА_15 . Проживає на вулиці на одній стороні разом з ОСОБА_15 .

Також відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_43 та відеозапису до нього від 21.03.2024 року свідок показала, що все своє життя проживала на АДРЕСА_2 . Знайомі підказали, що чоловік ОСОБА_31 іноді ходить і за гроші допомагає робити роботу по господарству і вона попросила передзвонити їй, коли побачать ОСОБА_30 .

Одного разу їй зателефонувала подруга ОСОБА_44 і сказала, що по сусідству як раз працює ОСОБА_31 . Свідок попросила подругу, щоб та розповіла йому де вона живе, щоб він прийшов допоміг їй по господарству, а саме: перекопати присадибну ділянку.

Свідок в своїх показах показала, що ОСОБА_31 прийшов до неї не сам, а з якимось чоловіком, але вона не знала, що це його зять. Зять ОСОБА_30 був з велосипедом, він стояв на дорозі, а сам ОСОБА_31 зайшов у двір подивитись яку роботу потрібно зробити. ОСОБА_31 сказав, що завтра вранці о 8 годині прийде і зробить роботу. Зі слів свідка, ОСОБА_31 був тверезий. Який точно це був день сказати не може, але пам`ятає що була буря, було багато наламаних гілок на дорозі. Свідок розповіла, що ОСОБА_31 з зятем прийшли близько 10 години ранку і копали город до 12 годин дня. Після того як ОСОБА_45 з зятем перекопали частину ділянки, свідок їх нагодувала. ОСОБА_15 з зятем вживали спиртне під час обіду. Після того як вони поїли, ОСОБА_15 з зятем сказали, що прийдуть вранці доробити роботу. В якості авансу дала їм 500 грн. ОСОБА_15 з зятем зібрались та пішли в ту сторону, де живе ОСОБА_31 .

Вранці наступного дня близько 7 ранку, коли вона вийшла з будинку, то побачила, що за воротями подвір`я стоїть велосипед, але чий він не зрозуміла. Через деякий час, в той самий день дізналась, що біля річки знайшли труп і працівники поліції ходили і розпитували, що це за труп і чи ніхто не бачив бійку. Згодом зрозуміла, що це скоріш за все то був велосипед зятя ОСОБА_46 , але не могла зрозуміти чому його поставили біля її паркану. На її думку, велосипед під паркан поставив ОСОБА_31 , бо більше немає кому. Пізніше від поліції дізналась, що в контейнері знайшли сокиру. Про ОСОБА_46 може сказати те, що він постійно мав молодих коханок, одноліток його дочки. Зі слів свідка, велосипед вилучила поліція, показати де він стояв зможе.

Свідок вказала де стояв велосипед. Було зафіксовано, що від її домоволодіння до берега річки Уж незначна відстань.

Допит свідка ОСОБА_43 проводився в умовах воєнного стану, хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою технічних засобів відеофіксації, а тому, в силу приписів ч.11 ст.615 КПК України, такі показання можуть бути використані як доказ в суді.

Свідок ОСОБА_47 в судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_7 знає, оскільки проживає з ним по сусідству. ОСОБА_15 нормальний, на свій вік виглядав добре, було, що він вживав алкоголь. Будинок ОСОБА_15 опалюється дровами, він ходив по сусідам і йому віддавали що в кого було відходи, він їх возив возиком зробленим з дитячої каляски (рама і колеса). До річки не далеко - 100 метрів, можливо менше. Від сусідів почув про випадок, що стався.

Свідок ОСОБА_48 в судовому засіданні суду показала, що є родичем ОСОБА_7 він її дід. З дідом ОСОБА_32 спілкувалися мало. Покійний ОСОБА_49 це її батько. Батько постійно ходив до діда. Нічого іншого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_50 в судовому засіданні суду показала, що з ОСОБА_15 познайомилась літом 2023 року, він її морозивом пригостив. Вона приходила до нього вгості, допомогала йому воду набирати в бутлі. В будинку у ОСОБА_15 була, будинок опалюється піччю, ще плитка у нього була. Одного разу, коли вона у нього була: допомогала сміття розбирати, то сміття палили у пічці. ОСОБА_15 вживав наливку.

Свідок ОСОБА_51 в судовому засіданні суду показала, що ОСОБА_15 знає, оскільки працювала на ОСОБА_18 в магазині продавцев, він був постійним покупцем, проживав поряд з магазином. В магазині зазвичай ОСОБА_15 купляв вино в тетропаках, їжу, хліб, тушонку. За весь період її роботи в магазині було два випадки таких, коли ОСОБА_15 був агресивним, лаявся, тому що був у стані алкогольного сп`яніння. В магазин приходив сам. Зі слів жильців їй стало відомо про подію. На передодні події, на її зміні ОСОБА_15 в магазині не було.

Прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту інших свідків, заперечень від інших учасників не надійшло. Судом була прийнята відмова від допиту вказаного свідка.

Так, потерпіла та свідки, допитаними відповідно до вимог ст.352 КПК України. Всі покази свідків є логічними, послідовними та не суперечать один одному. Свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та приведені до присяги, а тому підстав не вірити їх показам у суду немає. Підстав у свідків оговорювати обвинуваченого, судом не встановлено.

Незважаючи на повне невизнання своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115КК України, вина ОСОБА_7 , повністю доводиться наступними зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження, а саме: зібраними доказами відповідно до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України, протоколами слідчих дій та долученими до матеріалів кримінального провадження письмовими доказами, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення факту і обставин кримінального провадження, що відповідає вимогам ст.358 КПК України, а саме:

- протоколом огляду від 28.10.2023 року, схематичним планом до нього від 28.10.2023 року та фототаблицею до нього від 28.10.2023 року;

- протоколами огляду місця події від 29.10.2023 року та фототаблиці до них;

- постановами про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 29.10.2023 року;

- потоколом огяду трупа від 29.10.2023 року;

- протоколом пред`явлення трупа для впізнання свідку ОСОБА_6 від 29.10.2023 року, зі змісту якого слідує, що остання впізнала свого брата ОСОБА_9 ;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання свідку ОСОБА_6 від 30.10.2023 року та фототаблиця до нього, зі змісту якого слідує, що свідок впізнала велосипед свого брата ОСОБА_9 , який було вилучено в ході огляду місця події 29.10.2023 року;

- протоколом обшуку від 29.10.2023 року за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено зубний міст, три зуби, теніску білого кольору, фрагменти обгорілих кісток, мобільний телефон;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 30.10.2023 року;

- протоколом огляду предметів від 30.10.2023 року та фототаблицею до нього;

- постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 29.01.2024 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.03.2024 року за участю свідка ОСОБА_52 ;

- висновком експерта №150, з якого слідує, що смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії;

- висновком судово-психіатричної експерта №13 від 17.01.2024 року з якого слідує, що ОСОБА_7 на момент інкримінованих йому дій, у стані фізіологічного афекту не перебував. Не перебував він також і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість і діяльність;

- висновком експерта №188-МК зі змісту якого слідує, шо фрагменти кісток, які були представлені на дослідження по анатомо-морофологічним особливостями належали до кісток людини;

- висновком експерта №19-МК, з якого слідує, що враховуючи дані висновку експерта №150 від 29.10.2023 року судово-медичної експертизи трупа, а саме: те що ушкодження в пункті 2В утворились внаслідок неодноразової дії гострого предмету, з рублячими властивостями, який мав значну вагу та гострий ріжучий край та не відобразили характерні та сецифічні ознаки, які дозволяють судити про форму, розмір та інші індивідуальні ознаки знаряддя, що було застосоване, а також дані висноку експерта №СЕ-19-23/63194-БД від 23.11.2023 року, а саме: що на робочій поверхні предмета, схожого на кухонну сокиру крові людини не виявлено, на руків`ї предмета, схожого на кухонну сокиру виявлені поодинокі клітини з ядрами які не встановлювали у зв`язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК в даному об`єкті, якого недостатньо для проведення індентифікаційного аналізу наявними методиками, але враховуючи Висновки експерта №169,170,171 та №173 медико-криміналістичних досліджень від 30.10.2023 року виявлено ушкодження, які схожі між собою по своїй характеристиці та утворились внаслідок неодноразової ударної дії гострого предмету, який володіє рубаючими властивостями, а саме: має значну вагу та гострий ріжучий край, та предмет, який був представлений на дослідження (сокира) відноситься до тупого твердого предмету, який володіє рубаючими властивостями, тому не виключається можливість утворення телесних ушкоджень у гр. ОСОБА_9 від неодноразової дії досліджуваної сокири, а також виключити дію будь-якого іншого предмету (-ів) зі схожими контруктивними властивостями неможливо;

- висновком експерта №30-МК, згідно з яким фрагменти кісток наданих на дослідження, які були вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_7 - не виключається можливість, що дані фрагменти кісток відносяться до франментів склепіння черепа людини, до кісток кисті та зап`ястка верхніх кінцівок людини;

- висновком експерта №67/ц;

- висновком експерта №СЕ-19/106-23/15221-БД, з якого слідує, що на куртці вилученої під час особистого обшуку ОСОБА_7 виявлено сліди крові людини;

- висновком експерта №СЕ-19/106-23/15222-БД, з якого слідує, що на штанах спортивних вилучених під час особистого обшуку ОСОБА_7 виявлено сліди крові людини;

- висновком експерта № СЕ-19-24/8719-БД з якого слідує, що згідно висновку експерта №СЕ-19/106-23/15222-БД на штанах спортивних вилучених під час особистого обшуку ОСОБА_7 виявлено сліди крові людини, вирізки було поміщено до окремих пробірок -об`єкти №№1-9 відповідно, встановлено генетичні ознаки крові у наданих на дослідженя вирізках, умовно позначених "1"-"9" (об`єкти №№1-9), які є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: генетичні ознаки фрагмента кістки трупа та невстановленої особи чоловічої генетичної статі;

- висновком експерта №СЕ-19/24/8725 зі змісту якого слідує, що зі змивів з рукава куртки вилученої у ОСОБА_7 встановлено генетичні ознаки крові, які, які збігаються з генетичними фрагментами кістки трупа невстановленої особи чоловічої генетичної статі;

- висновком експерта №СЕ-19-23/63197-БД, зі змісту якого слідує, що в вилучених змивах бурого кольору під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено крорв людини, з генетичними ознаками фрагмента кістки трупа невстановленої особи чоловічої генетичної статі;

- висновком експерта №СЕ-19-23/63199-БД зі змісту якого слідує, що ОСОБА_17 ймовірно є біологічною матір`ю невстановленої особи чоловічої генетичної статі, фрагмент кістки трупа якої надано на дослідження;

- висновком експерта №СК-19-24/14970-БД зі змісту якого слідує, що генетичні ознаки вилучених зубів під час обшуку 29.10.2023 року збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками фрагмента кістки трупа та ймовірно належать одній особі;

- висновком експерта №СЕ-19-24/8723-БД з якого слідує, що встановлено генетичні ознаки аутосомальної ДНК та Y-хромосоми, наданого на дослідження фрагмента кістки умовно позначеного "1" (об`єкт №1), яка була вилучена під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ; генетичні ознаки фрагмента кістки, умовно позначеного "1" (об`єкт №1) збігаються із генетичними ознаками фрагмента кістки трупа та йомовірно належать одній особі;

- постановою про визнання предстетів речовими доказами та приєднання їх до матеіралів кримінального провадження від 29.10.2023 року;

- протоколами отримання зразків для експертизи від 31.10.2023 року, 08.11.2023 року.

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами не подано.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник не надали суду жодних спростувань викладених у показаннях свідків, а також письмових доказів - фактів по справі, чи доказів, які б об`єктивно ставили під сумнів ці докази.

Надаючи оцінку вказаним вище доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Усі досліджені у цьому провадженні докази сторони обвинувачення, як кожен окремо, так і у їх сукупність, з урахуванням показань обвинуваченого, потерпілої та свідків, підтверджують обставини, що регламентовані ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому діяння, мотивів і мети та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_7 у даному провадженні кримінального правопорушення.

При цьому, усі фактичні дані у цьому провадженні, що досліджені судом, отримані стороною обвинувачення у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, виходять із належних процесуальних джерел, зібрані уповноваженими суб`єктами і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Будь-яких істотних порушень прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що зумовило б визнання того чи іншого доказу/доказів недопустимими, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Отже, зібрані та досліджені безпосередньо у судовому засіданні докази у їх сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним даного кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2023 року у справі №165/93/22 зауважив, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19; від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

У постанові від 04 червня 2020 року у справі №221/6129/17 Верховний Суд зазначив, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

Встановлені в ході судового розгляду вказані обставини, разом в сукупності з дослідженими письмовими доказами та показами потерпілої, свідків всебічно та логічне взаємопов`язано підтверджують обставини, які відбувались під час вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

Разом із цим, оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд прийшов до переконання, що його показання, дані в судовому засіданні, в частині не визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, є неправдивими, не щирими, спрямованими на уникнення відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами: показами потерпілої, свідків, які є узгодженими між собою та з результатами експертиз, іншими доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у справі існує сукупність наведених вище та досліджених судом допустимих прямих і непрямих доказів, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними та достатньо повно викривають обвинуваченого та аналізом наведених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_7 зазначених об`єктивних дій, зміст яких свідчить про наявність умислу обвинуваченого на вчинення умисного вбивства, що підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів та вважає їх достатніми для висновків про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно ч.1 ст.1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IVпередбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При обранні виду і мірі покарання суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення, особливості кожного конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким злочином проти життя і здоров`я особи, які Конституцією України віднесені до найвищих соціальних цінностей.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, а саме: ОСОБА_7 , на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, характеризується по місцю проживання негативно, пенсіонер, на утриманні осіб не має.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує його психічний стан, а саме його обмежену осудність.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експерта №13 від 17.01.2024 року слідує, що за своїм психічним станом ОСОБА_7 у період інкримінованих йому дій не повною мірою міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на момент інкримінованих йому дій, у стані фізіологічного афекту не перебував, виявляв органічний розлад особистості та поведінки внаслідок органічого ураження головного мозку змішаного ґенезу з наростаючим психоорганічним синдромом. Не перебував він також і в іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість і діяльність. ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 8 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому, суд також керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovicv. Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Частиною 2 ст.19 КК України встановлено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з положеннями ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Системне тлумачення вищевказаних норм свідчить про те, що законодавець чітко відокремлює поняття неосудної особи від особи з обмеженою осудністю, посилаючись на те, що встановлення такої обставини в подальшому тягне за собою різні правові наслідки. Так, неосудною вважається особа, яка в цілому не може усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому не підлягає кримінальній відповідальності, тоді як особа з обмеженою осудністю лише не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому така особа підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, а факт визнання її обмежено осудною зобов`язує суд врахувати цю обставину під час призначення покарання.

Неосудність або обмежена осудність є юридичними поняттями, тому висновок про можливість застосування до особи положень ст.19 або ст.20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст.94 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними.

Отже, наявний у обвинуваченого на час скоєння кримінального правопорушення виявляв органічний розлад особистості та поведінки внаслідок органічого ураження головного мозку змішаного ґенезу з наростаючим психоорганічним синдромом, що відчить про його обмежену осудність, оскільки він не здатний в повній мірі усвідомлювати значення свої дій та керувати ними, тобто підпадає під дію ст.20 КК України- обмежена осудність.

Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч.1 ст.20, ч.2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду така допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, та здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

На підставі вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи про те, що ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, суд вважає, що обвинувачений є обмежено осудним, що враховується судом при призначенні покарання.

За таких обставин суд вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ч.2 ст.20 КК України, тобто застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у суду не має. Проте психічний стан обвинуваченого враховується судом при призначенні покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, сукупність всіх обставин, що характеризують ОСОБА_7 , наслідки, що настали, його поведінку та оцінку скоєному, форму вини, а також позицію прокурора з урахуванням думки потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченому, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 не можливо без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.

Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Потерпіла в рамках даного кримінального провадження подала цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 500000,00 гривень, та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5000,00 грн.

Розмір шкоди обгрунтовує тим, що вона втратила рідного брада, що вплинуло на її стан здоров`я, були порушені її звичайні життєві зв`язки та соціальні стосунки, вона перенесла стрес, трагічно закінчилось життя її рідної людини, дотепер вона відчуває постійний біль, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт від смерті брата, який помер внаслідок дій відповідача. Разом з матір`ю переживають емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, тривоги, безпорадності, страху за своє майбутнє. В неї часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок заподіяння смерті її брата страждають і її близькі люди. Також порушена її душевна рівновага.

Потерпіла - цивільна позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Вказала, що моральна шкода спричинена їй внаслідок дій обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений - цивільний відповідач цивільний позов не визнав.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно з вимогами ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з п.3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п.9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» (п. 53), від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України» (п.79), які є остаточними, в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_7 дійсно була така завдана ОСОБА_6 . Моральна шкода полягала в перенесенні останньою негативних переживань, тривоги, страждань, порушенні нормальних життєвих зв`язків через смерть рідного брата, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд приймає до уваги фактичні обставини справи, враховує характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілої, пов`язаних зі смертю рідного брата, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його матеріальне і сімейне становище, виходячи з вимог розумності, справедливості та вищеописаних обставин, вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є підставною, однак підлягає до часткового задоволення в розмірі 200000 гривень. Такий розмір не буде надмірним для обвинуваченого, який являється особою похилого віку, відповідатиме його поведінці, та кореспондуватиме глибині та силі страждань, які мала потерпіла у зв`язку з порушенням її прав. А відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

Cудові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.141 ЦУПК України пропорційно до розміру задоволених вимог (40%), що становить 2000,00 грн..

Визначаючи відповідно до п.2 ч.4 ст.ст.374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п.46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Відповідно до норм кримінального права суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання (Постанова ВС від 30.08.2018 у справі № 320/5924/16-к).

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України та ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ОСОБА_7 в строк покарання слід зарахувати строк його тримання під вартою з дня затримання - з 29.10.2023 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження, враховуючи вимоги ст.ст.131-132,177,178 КПК України слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

В той же час, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини щодо неможливості утримання особи під вартою без визначення кінцевого строку такого утримання, що призводить до правової невизначеності прав такої особи (рішення від 09.01.2015 у справі Чанев проти України), суд вважає за доцільне визначити кінцевий можливий строк утримання обвинуваченого під вартою, який не перевищує 60 днів.

Арешт на майно ОСОБА_7 не накладався.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 , 615 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 моральну шкоду в сумі 200000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 2000,00 грн. судового збору.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту його затримання, а саме з 29.10.2023 до набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_7 , залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не пізніше ніж до 24.01.2025 року, роз`яснивши йому право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 обчислювати з дня ухвалення вироку з 12.12.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 65516 грн. 36 коп..

Речові докази у провадженні, а саме:

- сліди бурого кольору, пара гумових тапок, три зуби жовтого кольору, тридцять п`ять фрагментів обгорілих кісток, залишок горіння з топічного відділення груби, куртка синього кольору, недопалки цигарок, речі, які вилучені під час обшуку 29.10.2023 року - знищити.

- велосипед, який переданий під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_53 , залишити у власності ОСОБА_6 ;

- куртку, яка належить ОСОБА_9 , що була вилучені в будинку ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 - передати ОСОБА_6 ;

- банківську картку АТ КБ ПриватБанк, повернути ОСОБА_7

- цифрові носії інформації, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (направити)обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом