Справа № 308/8975/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року у справі №308/8975/24, провадження 1-кс/308/2040/24 -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2025 року у провадження слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно в частині користування, що був накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року у справі №308/8975/24, провадження 1-кс/308/2040/24, на автомобіль марки «lexus», моделі «IS 220D», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_3 .

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, клопотання просила розглянути у її відсутності.

Прокурор у судове засідання не з`явився, проте подав заперечення проти задоволення розглядуваного клопотання, яке мотивував тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, призначено ряд експертиз, виконання яких триває, підготовлено відповідно повідомлення про підозру винній особі, яке на даний час ще не вручено. Автомобіль марки «lexus», моделі «IS 220D», д.н.з. НОМЕР_1 , визнано у справі речовим доказом і його збереження має суттєве значення для здійснення об`єктивного досудового розслідування. У задоволенні клопотання просив відмовити, а судовий розгляд проводити у його відсутності.

Ураховуючи викладене, суд приходить щодо можливості розгляду клопотання за відсутності учасників, які були належним чином повідомленні. Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до статті 107 КПК.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні Головного управління Національної поліції в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000271, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.05.2022 року.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР відповідно наданого витягу стало те, що «19.05.2024 року, близько 19:30 год., водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Lexus» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в сторону с. Нересниця, Тячівського району, виконуючи маневр повороту ліворуч на вулицю Першотравневу, не надала перевагу в русі мотоциклу марки «Geon» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , який рухався у зустрічному напрямку правою смугою руху. Внаслідок даної ДТП, водій вказаного мотоцикла марки «Geon», ОСОБА_4 , отримав тілесну ушкодження у вигляді політравми, відкритого перелому правої стегнової кістки та правої кисті руки, з якими доставлений до Тячівської РЛ».

В ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який проводився 19.05.2024 року о 21 год. 50 хв. за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Нересниця, вилучено та виявлено: автомобіль марки «lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл марки «Geon», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , 4 відрізки зі слідами пальців рук зі скла автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , змиви рук з керма, коробки передач та дверей водійської сторони автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

20.05.2023 року автомобіль марки «lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , мотоцикл марки «Geon», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , 4 відрізки зі слідами пальців рук зі скла автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , змиви рук з керма, коробки передач та дверей водійської сторони автомобіля марки «Lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000271, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України /постанова про визнання речовими доказами від 20.05.2024 року/.

27.05.2024 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальному провадженні №0000271, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.05.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 286 КК України, з метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт із забороною права відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.05.2024 року, що проводився за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Нересниця, а саме: автомобіль марки «lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_3 , який переміщено з місця ДТП на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів при Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області; мотоцикл марки «Geon», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_5 , який переміщено з місця ДТП на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів при Тячівському РВП ГУНП в Закарпатській області. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Метою накладення арешту на майно, зокрема автомобіль марки «lexus», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_3 , відповідно до ухвали слідчого судді від 27.05.2024 року було збереження речових доказів у відповідності до вимог КПК, для їх подальшого детального огляду та фіксації на них слідової інформації (деформацій) внаслідок зіткнення, характеру їх утворення, проведення експертних досліджень та судових експертиз, що неможливо без транспортних засобів.

Розглядуване клопотання аргументовано тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведено всі необхідні процесуальні та слідчі дії.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна в частині заборони користування, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вказаній частині.

Разом з тим, враховуючи, що даний автомобіль визнаний речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження, яке наданий час не розглянуто, обвинувальний акт до суду не передано /відповідні дані у матеріалах клопотання відсутні/, всі призначені слідчим експертизи вже проведені; додаткової, повторної, комплексної, комісійної експертизи не призначено /таких відомостей прокурор не надав/, повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення відсутнє, прокурором не наведено підстав для необхідності подальшого застосування арешту майна в частині користування, слідчий суддя вважає за доцільне частково скасувати арешт на вищевказаний автомобіль та передати його власнику/володільцю на відповідальне зберігання до розгляду даного кримінального провадження. Таким чином, клопотання представника власника майна про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року у справі №308/8975/24, провадження 1-кс/308/2040/24 - задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль марки «lexus», моделі «IS 220D», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2024 року, в частині заборони його користування та повернути автомобіль марки «lexus», моделі «IS 220D», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти обов`язок на ОСОБА_3 , забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу марки «lexus», моделі «IS 220D», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у переданому вигляді до скасування арешту майна у повному обсязі у встановленому КПК України порядку або до розгляду кримінального провадження 0000271 від 20.05.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження майна.

Зобов`язати ОСОБА_3 надавати безперешкодний доступ до транспортного засобу марки «lexus», моделі «IS 220D», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у разі необхідності проведення з використанням вказаного транспортного засобу будь яких процесуальних, слідчих дій в даному кримінальному провадженні. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6