Провадження №11-кп/801/1109/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2024, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Непедівка Козятинського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України та звільнено його від покарання.

Направлено ОСОБА_9 для проходження програми для кривдників на строк три місяці, повідомивши про це Вінницький міський центр соціальних служб, -

встановив:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2013 року у цивільній справі № 127/24479/13 (провадження № 2/127/7212/13) розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 року у цивільній справі № 127/34336/23 (провадження № 2-о/127/582/23) ухвалено рішення про винесення обмежувального припису відносно ОСОБА_9 , встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_9 та покладено на останнього обов`язки, а саме: заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб. Встановлено термін дії обмежувального припису шість місяців. Судове рішення набрало законної сили 12.12.2023 року. Копія вказаного рішення суду від 09.11.2023 року, у цивільній справі № 127/34336/23, про видачу обмежувального припису було направлено до сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області для виконання. 20.12.2023 року ОСОБА_9 особисто під розписку був ознайомлений з даним рішенням та покладеними на нього обов`язками.

23.12.2023 року о 20:27 год. ОСОБА_9 знаючи те, що стосовно нього судом видано обмежувальний припис та будучи ознайомленим із його змістом, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, маючи умисел направлений на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду тимчасовим обмеженням, перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та контактувати з нею, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що згідно з вище вказаного рішення суду йому заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_8 , перебував за адресою її проживання, де влаштував сварку з нею, голосно кричав, виражався нецензурною лайкою, чим порушив вимоги обмежувального припису.

В подальшому, ОСОБА_9 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, покладеного на нього рішенням суду Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 року, та 02.01.2024 року о 14:47 год., 28.01.2024 року о 14:49 год., 31.01.2024 року о 06:39 год., 16.02.2024 року о 18:50 год. та 18.02.2024 року о 19:33 год. перебував в місці проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де влаштовував сварки з нею, голосно кричав, виражався нецензурною лайкою, чим порушував вимоги обмежувального припису.

На вирок суду прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України (в редакції закону № 3342-1X від 23.08.2023) та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_9 обов?язки:

- періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

??- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця

- проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 1 ст. 49-2 КВК України початок строку відбування покарання ОСОБА_9 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2024 відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону у країни про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступну в повідальність, що кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України - 23.12.2023 року. Ha момент скоєння кримінального правопорушення санкцією ст. 390-1 КК України (в редакції закону № 2227-VII від 06.12.2017 року, який набрав чинності 11.01.2019) було передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до двох років.

Так, на момент ухвалення оскаржуваного вироку, санкцією ст. 390-1 КК України (в редакції закону № 3342-IX від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024) передбачено види покарань, які можуть бути застосовані відносно особи, у разі визнання її винуватою у скоєнні даного кримінального правопорушення - пробаційний нагляд на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Згідно ст. 51 КК України до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень, судом можуть бути застосовані такі види покарань; ???штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; ???позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; ???громадські роботи; виправні роботи; ???службові обмеження для військовослужбовців; ???конфіскація майна; пробаційний нагляд; арешт; ???обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; ????позбавлення волі на певний строк; ????довічне позбавлення волі.

Тобто законом № 3342-IX від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024 внесено зміни в санкцію ст. 390-1 КК України, яким виключено покарання у виді арешту та доповнено санкцію статті покаранням у виді пробаційного нагляду.

Вказана редакція закону була чинною на момент ухвалення оскаржуваного вироку відносно ОСОБА_11 - 08.08.2024.

З викладеного вбачається, що згідно ієрархії покарань, покарання у виді пробаційного нагляду є менш суворим видом покарання ніж арешт та обмеження волі, відтак внесені в цій частині зміни законом № 3342-1X від 23.08.2023 покращують юридичне становище особи, тому він поширюється на осіб, які вчинили діяння, до набрання ним чинності.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку ОСОБА_9 є особою пенсійного віку, тому суд дійшов до вірного висновку про неможливість застосування до нього покарання у виді обмеження волі та арешту.

Однак, враховуючи внесені зміни до санкції ст. 390-1 КК України законом № 3342-IX від 23.08.2023, який набрав чинності 28.03.2024, які покращують становище обвинуваченого, суд мав би дійти висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку про неможливість застосування до ОСОБА_9 жодного покарання, яке передбачене санкцією ст. 390-1 КК України та безпідставно прийняв рішення про звільнення його від покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи наведені в апеляційній скарзі, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися під час судового засідання і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_9 за ст. 390-1 КК України є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Так, доводи прокурора, що ОСОБА_9 вчинив кримінальний проступок 23.12.2023 року на час, дії редакції закону № 2227-VII від 06.12.2017 року, який набрав чинності 11.01.2019, згідно якого санкцією ст. 390-1 КК України передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до двох років. Проте, враховуючи, що ОСОБА_9 є собою пенсійного віку, тому згідно ст. 61 КК України йому не можливо призначити покарання у виді обмеження волі. Щодо призначення покарання ОСОБА_9 у виді арешту, то вказаний вид покарання на час винесення оскаржуваного рішення застосовується до військовослужбовців.

Щодо призначення ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, то суд констатує наступне.

28 березня 2024 року набув чинності Закон України від 23 серпня 2023 року № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» (далі Закон 3342-ІХ), в результаті чого КК України був доповнений таким видом покарання, як пробаційний нагляд (п.7-1 ч.1 ст.51 та ст.59-1 КК України), а також внесено зміни щодо покарання за ст. 390-1 КК України, а саме "карається пробаційним наглядом на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк".

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

Відповідно до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Крім того, частиною 3 вказаної статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Проте, оскільки за законодавством, яке діяло на час вчинення ОСОБА_9 проступку не можливо призначити покарання, а за законодавством, яке діяло на час ухвалення оскаржуваного вироку можливо призначити покарання у виді пробаційного нагляду, то з огляду на викладене, законодавство, яке діяло на час винесення вироку не має зворотної сили, оскільки в цьому випадку воно погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_9 .

Висновки суду, який врахував сукупність всіх обставин кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, характеризуються позитивно за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання (визнання вини), обставини, які обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння), а також те. що ОСОБА_9 є особою пенсійного віку, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому на час ухвалення вироку можливо призначити покарання, а тому слід звільнити його від покарання із направлення його для проходження програми для кривдників на строк три місяці, з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від покарання та направлення його для проходження програми для кривдників на строк три місяці, відтак апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, оскаржуваний вирок без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2024 стосовно ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4