Справа № 752/529/25
Провадження № 1-кс/752/841/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власників майна: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені №0002031 від 02.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому прокурор просить накласти арешт на майно, вилучене 21.01.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон iPhone 14 Pro MAX фіолетового кольору у чохлі; банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , банківську картку «Моно Банк» № НОМЕР_2 , сім-картку із слотом під неї мобільного оператора Lifecell НОМЕР_3 , флеш носій «SanDisk» 32 GB чорного кольору; ноутбук марки «MacBook» моделі «А2337» із S/N: FVFHNQLQQ624 у чорному чохлі, ноутбук марки «MacBook» моделі «А2338» із S/N: CO2DP5FFQ05H, Ноутбук марки «SAMSUNG» із S/N: 6MHD9FBX200536X; грошові кошти у сумі 23500 грн. (120 купюр номіналом 1000 грн.); грошові кошти у сумі 120000 грн. (9 купюр номіналом 1000 грн., 29 купюр номіналом 500 грн.); грошові кошти у сумі 94100 грн. (63 купюр номіналом 500 грн., 24 купюр номіналом 1000 грн., 193 купюри номіналом 200 грн.).

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002031 від 02.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , з метою одержання неправомірної вигоди за позитивне вирішення питань щодо проходження курсів з практичного керування транспортними засобами різних категорій, без фізичної присутності зацікавлених осіб, залучив до вказаної злочинної схеми директора автошколи ТОВ «Профі-драйв» та директора ТОВ «АВТОШКОЛА ВЕСТА», які вносять недостовірні відомості до Єдиного державного реєстру МВС, в частині проходження та закінчення вказаних курсів навчального закладу, з подальшим отриманням відповідного свідоцтва.

Крім того, ОСОБА_8 , вступивши в злочинну змову з директором автошколи ТОВ «Профі-драйв», адміністратором (екзаменатором) ТСЦ МВС № 8049 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві ОСОБА_4 та іншими невстановленими посадовими особами Територіального сервісного центру МВС № 8049 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, налагодили злочинну схему, направлену на одержання неправомірної вигоди, за позитивне вирішення питання щодо складання практичних іспитів з навичок керування транспортними засобами різних категорій з подальшим отриманням посвідчення водія.

Так, 01.10.2024, в ході проведення контролю за вчиненням злочину, конфідент ОСОБА_9, передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 6000 грн за вирішення питання щодо проходження навчання в автошколі, без фактичного відвідування занять, з подальшим отриманням свідоцтва про закінчення навчального закладу.

Слідством встановлено, що конфідент ОСОБА_9 , 21.10.2024 була зарахована до автошколи ТОВ «Автошкола Веста» після чого, 11.11.2024, посадовими особами зазначеної автошколи внесено недостовірні відомості до ЄДР МВС про успішне закінчення навчального закладу конфідентом.

20.11.2024, після внесення до ЄДР МВС відомостей про закінчення автошколи, ОСОБА_8 , отримав заздалегідь обумовлену неправомірну вигоду, в сумі 15000 грн, від конфідента ОСОБА_9 за вирішення питання щодо позитивного складання, в ТСЦ МВС № 8049 ОСОБА_10 , практичного іспиту, на категорію «В».

Цього ж дня, ОСОБА_8 здійснив передачу частини отриманої неправомірної вигоди директору автошколи ТОВ «Профі-драйв», який маючи зв`язки з посадовими особами ТСЦ МВС № 8049 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, узгодив питання щодо позитивного складання конфідентом ОСОБА_9 практичного іспиту на право керування транспортними засобами категорії «В».

21.11.2024, в ході проведення контролю за вчиненням злочину, у формі спеціального слідчого експерименту, залучена до конфіденційного співробітництва громадянка ОСОБА_9 , склала успішно іспит з практичних навиків керування ТЗ категорії «В».

Під час проведення контролю встановлено, що адміністратор (екзаменатор) ТСЦ МВС № 8049 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві ОСОБА_4 при прийнятті практичного іспиту у конфідента ОСОБА_9 , попередньо надав можливість останній, здійснити тренувальний проїзд по маршруту, на якому мав складатись іспит, а також не врахував деякі допущені помилки, як результат, позитивне складання практичного іспиту та отримання посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В».

21.01.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 14 Pro MAX фіолетового кольору у чохлі; банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , банківську картку «Моно Банк» № НОМЕР_2 , сім-картку із слотом під неї мобільного оператора Lifecell НОМЕР_3 , флеш носій «SanDisk» 32 GB чорного кольору; ноутбук марки «MacBook» моделі «А2337» із S/N: FVFHNQLQQ624 у чорному чохлі, ноутбук марки «MacBook» моделі «А2338» із S/N: CO2DP5FFQ05H, Ноутбук марки «SAMSUNG» із S/N: 6MHD9FBX200536X; грошові кошти у сумі 23500 грн. (120 купюр номіналом 1000 грн.); грошові кошти у сумі 120000 грн. (9 купюр номіналом 1000 грн., 29 купюр номіналом 500 грн.); грошові кошти у сумі 94100 грн. (63 купюр номіналом 500 грн., 24 купюр номіналом 1000 грн., 193 купюри номіналом 200 грн.).

Вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002031 від 02.07.2024.

На підставі зазначеного прокурор просить про задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що метою арешту майна є збереження речових доказів.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , заперечив проти клопотання, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_4 не має відношення до ОСОБА_8 та директорів автошкіл ТОВ «Профі-драйв», ТОВ «Автошкола Веста», а також не має відношення до кримінального провадження в рамках розслідування якого було проведено обшук. Житло, в якому було проведено обшук, належить ОСОБА_5 . В зазначеному житлі проживає сім`я ОСОБА_4 - він сам, його батьки та молодший брат, а також дівчина ОСОБА_4 - ОСОБА_6 . Вилучені ноутбуки та мобільний телефон належать ОСОБА_6 . Кошти в розмірі 237600,00 грн також не належать ОСОБА_4 , а належать його батьку - ОСОБА_11 . Зазначені кошти є заощадженнями ОСОБА_12 , мають законне походження, є доходом військовослужбовця.

ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що кошти в розмірі 237600,00 грн належать йому, отримані в якості заробітної плати.

ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вилучені ноутбуки та мобільний телефон належать їй, зазначене майно використовувалось нею в роботі.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002031 від 02.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 369-2, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 369 КК України.

21.01.2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 16.01.2025, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 14 Pro MAX фіолетового кольору у чохлі; банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , банківську картку «Моно Банк» № НОМЕР_2 , сім-картку із слотом під неї мобільного оператора Lifecell НОМЕР_3 , флеш носій «SanDisk» 32 GB чорного кольору; ноутбук марки «MacBook» моделі «А2337» із S/N: FVFHNQLQQ624 у чорному чохлі, ноутбук марки «MacBook» моделі «А2338» із S/N: CO2DP5FFQ05H, Ноутбук марки «SAMSUNG» із S/N: 6MHD9FBX200536X; грошові кошти у сумі 23500 грн. (120 купюр номіналом 1000 грн.); грошові кошти у сумі 120000 грн. (9 купюр номіналом 1000 грн., 29 купюр номіналом 500 грн.); грошові кошти у сумі 94100 грн. (63 купюр номіналом 500 грн., 24 купюр номіналом 1000 грн., 193 купюри номіналом 200 грн.).

Постановою слідчого від 21.01.2025 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002031 від 02.07.2024.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, щовилучене під час обшуку майно (мобільний телефон, банківські картки, сім карта, флеш носій, три ноутбуки), містять чи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке розслідується у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, зазначене майно відповідає ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і має значення речових доказів.

Присутня в судовому засіданні ОСОБА_6 надала суду пояснення, що вилучені ноутбуки та мобільний телефон належать їй, надавши докази.

Крім того, як встановлено за результатами розгляду справи, володілець майна не надав під час обшуку паролі доступу до вказаних ноутбуків та телефону.

Вилучення органом досудового розслідування мобільного телефону та ноутбуків, з урахуванням надання слідчим суддею дозволу на їх відшукання, відповідає вимогам абз. 3 ч. 2 ст. 168 КПК України, у якому передбачено дозвіл на вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, у тому числі якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів (щодо вказаного майна), може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Прокурором доведено, що вищезазначене вилучене під час обшуку майно, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про достатність підстав вважати, що в разі не застосування запобіжного заходу у виді арешту майна, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя не встановив.

Отже, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

З огляду на викладене, клопотання прокурора в частині арешту вказаного вилученого під час обшуку майна (мобільний телефон, банківські картки, сім карта, флеш носій, три ноутбуки), підлягає задоволенню.

Що стосується вилучених під час обшуку грошових коштів, слід зазначити таке.

При вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Матеріалами, доданими до клопотання, стороною обвинувачення не було доведено, що вилучені під час обшуку грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, протокол обшуку не містить відомостей щодо підстав чи розумних підозр для висновку про те, що вищезазначене вилучене під час обшуку майно, є доказом будь-якого кримінального правопорушення, а також відомостей про наявність підстав вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Постанова слідчого від 21.01.2025, якою вилучені під час обшуку грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, також не містить обґрунтування того, яким саме ознакам ст. 98 КПК України відповідає вказане майно, яке конкретно значення має це майно для кримінального провадження, як саме це майно буде використано під час досудового розслідування.

Окрім того, слідчий суддя приймає до уваги пояснення власника житла в якому проведено обшук - ОСОБА_5 щодо належності йому вилучених коштів, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено довідку про доходи останнього за період серпень 2024 року - січень 2025 року.

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора в частині арешту вилучених під час обшуку грошових коштів, оскільки прокурором у клопотанні не доведено наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності такого арешту та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на викладене клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 21.01.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон iPhone 14 Pro MAX фіолетового кольору у чохлі;

- банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_1 , банківську картку «Моно Банк» № НОМЕР_2 , сім-картку із слотом під неї мобільного оператора Lifecell НОМЕР_3 , флеш носій «SanDisk» 32 GB чорного кольору;

- ноутбук марки «MacBook» моделі «А2337» із S/N: FVFHNQLQQ624 у чорному чохлі, ноутбук марки «MacBook» моделі «А2338» із S/N: CO2DP5FFQ05H, Ноутбук марки «SAMSUNG» із S/N: 6MHD9FBX200536X.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала про арешту майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1