1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/961/21 1-кп/335/104/2025
10 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_5 про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, незаміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,
Ухвалою суду від 18.12.2023 обвинувачену ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук, провадження у справі зупинено до розшуку обвинуваченої.
Ухвалою суд від 26.02.2024 обвинуваченій ОСОБА_6 за клопотанням прокурора обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Провадження у справі зупинено до розшуку обвинуваченої.
10.11.2024 обвинувачену затримано у Республіці Польща.
08.04.2025 в ході здійснення процедури екстрадиції з Республіки Польща обвинувачену було затримано на території України та поміщено до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань №12».
Ухвалою судді від 09.04.2025 відновлено провадження в справі, призначено судове засідання для вирішення питання про застосування обраного запобіжного заходу.
10.04.2025 прокурор звернулася до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та покарання, яке загрожує у разі доведення винуватості - позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а також відсутність стійких соціальних зв`язків у ОСОБА_6 , її поведінка вказує на свідоме переховування від суду, що підтверджує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, знаходячись на волі, ОСОБА_6 матиме змогу шляхом залякування або вмовляння незаконно впливати на свідків, які своїми показами підтверджують факт вчинення нею кримінального правопорушення, що є ризиком передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, враховуючи той факт, що обвинувачена з метою збуту зберігала при собі особливо небезпечну наркотичну речовину та особливо небезпечний наркотичний засіб, з метою отримання незаконних доходів, свідчить про те, що це єдине джерело доходу і знаходячись на волі, остання продовжить свою злочинну діяльність, та вчинить інші аналогічні кримінальні правопорушення, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Посилаючись на те, що запобігти вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, прокурор просить застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
В судовому засідання прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Захисник заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність існування ризиків, перелічених у клопотанні прокурора. На початку повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України обвинувачена була вимушена виїхати за межі України з міркувань безпеки, а не з метою переховування від суду. Прокурором також не доведено недостатності застосування до обвинуваченої інших більш м`яких запобіжних заходів непов`язаних із позбавлення останньої волі. У разі, якщо суд дійте висновку про необхідність застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, захисник просила застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Обвинувачена ОСОБА_6 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», підтримала позицію захисника. На спростування доводів прокурора щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначила, що не має наміру чинити перешкоди кримінальному провадженню, територію України залишила з міркувань безпеки, на території Польщі вона була офіційно працевлаштована, мала законе джерело доходу, винаймала житло. Суду не повідомляла про місце свого перебування через те, що втратила свій мобільний телефон.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваного питання, суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Згідно із ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд встановлює, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.
Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Перевіривши доводи прокурора на предмет існування ризиків, суд встановив, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують.
Ризик переховування від суду має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Отже важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, який інкримінується обвинуваченому.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена 15.03.2022 виїхала за межі України. Будучи обізнаною проте, що на розгляді суду перебуває кримінальне провадження за її обвинуваченням, в період з 15.03.2022 до моменту її затримання на території Республіки Польща 10.11.2024 ухилялася від явки до суду, про зміну місця проживання суд не повідомляла, у зв`язку із чим була оголошена в розшук. Отже, доводи прокурора про те, що обвинувачена, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є такими, що підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
З метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин обвинувачена може чинити тиск на свідків, які ще не допитані судом, схиляючи їх до надання неправдивих показань або відмови від давання показань.
Відсутність у обвинуваченої стабільного законного джерела доходу може спонукати останню до вчинення інших кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищезазначених ризиків, суд також враховує те, що обвинувачена незаміжня, дітей не має, непрацевлаштована, не має постійного місця проживання на території України, що свідчить про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили запобігти встановленим ризиками.
На момент розгляду судом клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави, на переконання суду, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої, а також не усунуть встановлених ризиків. Крім того, судом під час розгляду кримінального провадження з пояснень обвинуваченої встановлено, що остання не проживає за місцем реєстрації, часто змінює місце свого проживання.
Пунктом 5 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що гарантувати запобігання встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченої без застосування до неї найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо.
Відомостей щодо неможливості тримання обвинуваченої під вартою за станом здоров`я сторонами суду не надано.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що тримання обвинуваченої під вартою є виправданим на даній кримінального провадження, пропорційним доведеним прокурором ризикам. Такий запобіжний захід сприятиме дієвості кримінального провадження. Отже, клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 193, 194,335, 318, 372, 376 КПК України, суд
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави, який обчислювати з 08 квітня 2025 року до 06 червня 2025 року включно.
Встановити строк дії даної ухвали до 06 червня 2025 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Суддя ОСОБА_1