Справа № 182/2283/24
Провадження № 1-кп/0182/351/2025
22.01.2025 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Сєвєродонецьк, Луганської області, який не має реєстрації, фактично проживає у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 09.12.2024.
Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, бо він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання і настання для нього передбачених законом обмежень його прав та свобод; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Прокурор вважає, що інші, менш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 проти продовження строків тримання під вартою заперечував. Просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання. Зобов`язується не вчиняти нових злочинів, не переховуватись від суду та виконувати процесуальні обов`язки. У випадку зміни запобіжного заходу він негайно знайде собі житло, де буде постійно проживати, після чого невідкладно повідомить суд про своє місце проживання і надасть відвідні документи.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала клопотання свого підзахисного та теж просила змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на особисте зобов`язання. Захисник вважає, що ОСОБА_3 не є соціально-небезпечним, а такий запобіжний захід як особисте зобов`язання в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого і вона впевнена, що її підзахисний буде добросовісно виконувати процесуальні обов`язки, які на нього покладе суд.
Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.
Так, беручи до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.
Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема ст. 315 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, прокурором у клопотанні було зазначено про існування ризиків переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Але, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Суд погоджується з існуванням ризику переховування від суду обвинуваченого, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання. Разом з тим, при дотриманні належної процесуальної поведінки, цей ризик суттєво знижується і може бути мінімізований шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, судом враховується, що розгляд кримінального провадження знаходиться на стадії судового розгляду, але кримінальне провадження вже тривалий час перебуває на розгляді і судові засідання відкладаються по незалежним від обвинуваченого обставинам.
Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
Суд зазначає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого ОСОБА_3 даний запобіжний захід був застосований з 01.03.2024, тобто обвинувачений вже майже 11 місяців перебуває під вартою. У зв`язку з цим, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспівмірним меті заходу.
При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого з-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння їм шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання його під вартою більше року. Таким чином, вказане порушує принцип верховенства права та забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.
Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого із-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння йому шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання її під вартою.
Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання і, на думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам.
Керуючись ч.3 ст. 331, 179 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відмовити. Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити щодо ОСОБА_3 , дата народження: рік 1988, місяць вересень, число 19 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- не відлучатися із м. Нікополь Дніпропетровської області, без дозволу суду.
ОСОБА_3 звільнити з-під варти негайно в залі суду.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто не більше ніж до 21.03.2025 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Попередити обвинуваченого, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1