Справа № 289/311/25
Номер провадження 1-кс/289/94/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2025 м. Радомишль

Слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

начальника Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції №2 Житомирського РУП №2 ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, та ч. 2 ст. 152 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000002, -

ВСТАНОВИВ:

До Радомишльського районного суду 17 квітня 2025 року надійшло клопотання по матеріалах кримінального провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, та ч. 2 ст. 152 КК України.

Згідно клопотання, 19.01.2025 близько 12 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , який знаходився на ліжку у спальній кімнаті за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 разом зі своєю падчеркою неповнолітньою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який достовірно знав, що останній виповнилось лише 15 років і вона є неповнолітньою, виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в її тіло, за допомогою пальців рук та язика, без добровільної згоди потерпілої, тобто у зґвалтуванні останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на ліжку в середині спальної кімнати житлового будинку в АДРЕСА_1 , разом із неповнолітньою ОСОБА_7 , переконавшись у відсутності осіб, які могли б йому завадити, будучи обізнаним, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою, приспустивши штани та нижню білизну з нижньої частини її тіла, використовуючи власну фізичну перевагу, з метою подолання опору потерпілої, однією рукою тримаючи руки потерпілої, не реагуючи на словесні заперечення останньої, за допомогою пальців власної руки здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 .

Надалі, продовжуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 за допомогою свого язика здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 , внаслідок чого зґвалтував останню.

Крім цього, в кінці грудня місяця 2020 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_5 , який знаходився за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої падчерки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за допомогою пальців рук, без добровільної згоди потерпілої, тобто у зґвалтуванні останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо малолітньої особи, якій виповнилось лише 11 років, з якою останній перебуває у сімейних відносинах як вітчим та падчерка і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зайшов до спальної кімнати за вказаною адресою, в якій на ліжку відпочивала малолітня ОСОБА_7 .

Надалі, переконавшись у відсутності осіб, які могли б йому завадити, будучи обізнаним, що ОСОБА_7 , є малолітньою особою, яка спить та таким чином не може чинити опору, ліг на ліжку позаду потерпілої та протиправно, вчинив домашнє насильство сексуального характеру, а саме, приспустивши штани піжами з нижньої частини її тіла, за допомогою пальців власної руки здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 , внаслідок чого зґвалтував останню.

Повторно, в червні місяці 2021 року в нічний час доби, точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено у ОСОБА_5 , який будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.152 КК України, та перебував у готельному номері в АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел спрямований на вчинення стосовно малолітньої падчерки ОСОБА_7 насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в її тіло.

У вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , скориставшись тим, що його дружина ОСОБА_8 та малолітня дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які відпочивали разом з ним на ліжку, заснули, та таким чином не усвідомлювали протиправний характер його дій, прийшов та ліг до ліжка малолітньої падчерки ОСОБА_7 , яка спала у вказаному готельному номері на іншому ліжку.

Надалі, реалізовуючи свій злочинний умисел, у вказаний день час та місці ОСОБА_5 , перебуваючи на ліжку за вказаною адресою, порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи обізнаним, що перед ним малолітня особа, якій виповнилось лише 12 років, з якою останній перебуває у сімейних відносинах як вітчим та падчерка і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, остання в силу свого віку не матиме сил та можливостей чинити йому опору, діючи всупереч її волі, використовуючи свою фізичну перевагу, повторно вчинив домашнє насильство сексуального характеру, а саме просунувши свою руку під нижню білизну малолітньої ОСОБА_7 , яка спала, почав торкатися долонею та пальцями руки статевих органів потерпілої, тим самим задовольняючи свою статеву пристрасть та посягаючи при цьому на нормальний психічний та фізичний розвиток малолітньої потерпілої.

Повторно, на початку січня місяця 2024 року, більш точний дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено ОСОБА_5 будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, вирішив систематично вчиняти насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло неповнолітньої падчерки ОСОБА_7 , якій на той час виповнилося лише 14 років.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру не пов`язаних із проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_7 протягом 2024 року, більш точних дат та конкретної години подій встановити в ході досудового розслідування не виявилось можливим, знаходячись в АДРЕСА_1 , де спільно проживав з неповнолітньою ОСОБА_7 , перебуваючи з останньою в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка, і фактично являючись особою, яка повинна займатись її вихованням, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на ліжку в середині спальної кімнати житлового будинку в АДРЕСА_1 , разом із неповнолітньою ОСОБА_7 , переконавшись у відсутності осіб, які могли б йому завадити, будучи обізнаним, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою, повторно вчинив домашнє насильство сексуального характеру, а саме приспустивши штани та нижню білизну з нижньої частини її тіла, використовуючи власну фізичну перевагу та психологічний тиск, з метою подолання опору потерпілої, за допомогою пальців власної руки здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 .

Крім того, повторно, в червні місяці 2024 року близько 16 год. 00 хв. У ОСОБА_5 , який будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, та знаходився у спальній кімнаті за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 разом зі своєю падчеркою неповнолітньою ОСОБА_7 та який достовірно знав, що останній виповнилось лише 14 років і вона є неповнолітньою, виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в її тіло, за допомогою пальців рук та язика, без добровільної згоди потерпілої, тобто у зґвалтуванні останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, яка не досягла 16 років, з якою останній перебуває у сімейних відносинах як вітчим та падчерка і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, розуміючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на ліжку в середині спальної кімнати житлового будинку в АДРЕСА_1 , разом із неповнолітньою ОСОБА_7 , переконавшись у відсутності осіб, які могли б йому завадити, будучи обізнаним, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою, повторно вчинив домашнє насильство сексуального характеру, а саме приспустивши штани та нижню білизну з нижньої частини її тіла, використовуючи власну фізичну перевагу та психологічний тиск, з метою подолання опору потерпілої, не реагуючи на словесні заперечення останньої, за допомогою пальців власної руки здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 .

Надалі, продовжуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 за допомогою свого язика здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 , внаслідок чого зґвалтував останню.

Повторно, 07.01.2025 близько 12 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , який будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.152 КК України, перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 разом зі своєю падчеркою неповнолітньою ОСОБА_7 , та який достовірно знав, що останній виповнилось лише 15 років і вона є неповнолітньою, виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в її тіло, за допомогою пальців рук та язика, без добровільної згоди потерпілої, тобто у зґвалтуванні останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, яка не досягла 16 років, з якою останній перебуває у сімейних відносинах як вітчим та падчерка і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_7 , в силу її неповнолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду, зокрема в інтимних питаннях, рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, достовірно знаючи про неповнолітній вік потерпілої ОСОБА_7 , можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, діючи умисно, протиправно, повторно вчиняв домашнє насилля, яке виразилось у вчиненні сексуального насильства, а саме в неодноразовому оголенні статевих органів та грудей потерпілої, їх мацанні та здійсненні непристойних дотиків до них.

Повторно, 12.01.2025 близько 12 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , який будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 152 КК України, знаходився на ліжку у спальній кімнаті за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 разом зі своєю падчеркою неповнолітньою ОСОБА_7 , та який достовірно знав, що останній виповнилось лише 15 років і вона є неповнолітньою, виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в її тіло, за допомогою пальців рук, без добровільної згоди потерпілої, тобто у зґвалтуванні останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, яка не досягла 16 років, з якою останній перебуває у сімейних відносинах як вітчим та падчерка і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на ліжку в середині спальної кімнати житлового будинку в АДРЕСА_1 , разом із неповнолітньою ОСОБА_7 , переконавшись у відсутності осіб, які могли б йому завадити, будучи обізнаним, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою, повторно вчинив домашнє насильство сексуального характеру, а саме приспустивши штани та нижню білизну з нижньої частини її тіла, використовуючи власну фізичну перевагу та психологічний тиск, з метою подолання опору потерпілої, не реагуючи на словесні заперечення останньої, за допомогою пальців власної руки здійснив неодноразові проникнення у вагінальний отвір неповнолітньої ОСОБА_7 , внаслідок чого зґвалтував останню.

Повторно, 03.02.2025 близько 16 год. 00 хв. у ОСОБА_5 який будучи особою, яка вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.152 КК. України, знаходився за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 разом зі своєю падчеркою неповнолітньою ОСОБА_7 , та який достовірно знав, що останній виповнилось лише 15 років і вона є неповнолітньою, виник злочинний умисел спрямований на вчинення стосовно малолітньої ОСОБА_7 насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в її тіло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вказаний день, час та місці, ОСОБА_5 , порушуючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, діючи з прямим умислом, із сексуальних мотивів, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії сексуального характеру щодо неповнолітньої особи, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у приміщення кухні, житлового будинку в АДРЕСА_1 , переконавшись у відсутності осіб, які могли б йому завадити, будучи обізнаним, що ОСОБА_7 , є неповнолітньою особою, яка не досягла 16 років, з якою останній перебуває у сімейних відносинах як вітчим та падчерка і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, повторно вчинив домашнє насильство сексуального характеру, а саме просунувши свою руку під нижню білизну малолітньої ОСОБА_7 , використовуючи власну фізичну перевагу та психологічний тиск, з метою подолання опору потерпілої, не реагуючи на словесні заперечення останньої здійснив дотики долонею та пальцями рук до статевих органів потерпілої, тим самим задовольняючи свою статеву пристрасть та посягаючи при цьому на нормальний психічний та фізичний розвиток малолітньої потерпілої.

Так, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, та ч. 2 ст. 152 КК України.

21 лютого 2025 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

21 лютого 2025 року Радомишльським районним судом Житомирської області стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, тобто до 21.04.2025.

31 березня 2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 152 КК України, ч. 6 ст. 153 КК України, ч. 3 ст.153 КК України, ч. 3 ст.152 КК України.

В подальшому, процесуальним керівником, постановою від 31.03.2025, кримінальні провадження №0000002 за ч. 3 ст. 152 КК України, №0000034 за ч. 6 ст.153 КК України, №0000035 за ч. 4 ст.152 КК України, №0000036 за ч. 3 ст.153 КК України, №0000037 за ч. 3 ст. 152 КК України, №0000038 за ч. 3 ст. 152 КК України, №0000039 за ч. 2 ст. 152 КК України та №0000040 за ч. 3 ст. 152 КК України, об`єднанні в одне провадження під спільним №0000002.

У зв`язку із закінченням строку тримання під вартою, продовженням строку досудового розслідування до 21 травня 2025 року на підставі постанови керівника Коростишівської окружної прокуратури та необхідністю закінчення слідчих дій, отримання висновків експертиз, виникла необхідність в продовженні строку тримання під вартою до трьох місяців.

В судовому засіданні начальник Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури та слідчий СВ підтримали клопотання про продовження строку тримання під вартою та просили його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив. Зазначає, що даних злочинів не вчиняв, а падчерка та його дружина обмовили його щоб заволодіти будинком. Просить застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання також заперечив підтримуючи доводи підзахисного. Подав письмове клопотання в якому зазначив, що відповідно до ст.. 199 КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу подається до суду за 5 днів до його закінчення. Натомість дане клопотання подано з порушеннями строків, оскільки дія запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 закінчується 21.05.2025, а клопотання подане до суду лише 17.05.2025. Вказане порушення є грубим невиконанням вимог КПК України, а тому просить відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу. У разі відмови в задоволенні клопотання сторони захисту обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Розглянувши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може бути причетним до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, та ч. 2 ст. 152 КК України, зокрема з числа яких, за ч. 3 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 4 ст. 152КК України є особливо тяжкими злочинами.

При продовженні запобіжного заходу, враховується ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих, з метою приховування та/або перекручування обставин події при проведенні першочергових слідчих дій, в тому числі проведення необхідних слідчих дій; ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам через існування вище вказаних обставин, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, недопущення скоєння нових кримінальних правопорушень. Доцільним та обґрунтованим є наразі продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення, хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Водночас відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, враховує тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному за інкриміновані злочини у разі доведення його вини, особу підозрюваного та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що продовжують існувати ризики передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може ухилитись від покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування. Знищувати, ховати або спотворювати речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. На даний час досудове слідство не завершено, не проведені всі необхідні експертизи та інші слідчі дії.

Враховуючи викладене, заявлені в клопотанні та доведені в судовому засіданні ризики не зменшилися, а відтак виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Щодо заявлено клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання у зв`язку із пропуском слідчим строків звернення до суду передбачених ст.. 199 КПК України слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Положеннями чинного КПК України не передбачено обов`язку постановлення слідчим суддею ухвали про відмову в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою у зв`язку із пропуском слідчим строку звернення до суду.

Подання слідчим до суду клопотанням про продовження строку тримання під вартою із запізненням на 1 день не усуває ризики які має довести слідчий згідно ч.3 ст. 199 КПК України та не порушує права сторони захисту, оскільки копія клопотання з додатками були завчасно вручені, а саме згідно розписок 10 квітня 2025 року.

За таких обставин, з урахуванням всіх досліджених матеріалів, клопотання адвоката ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у зв`язку із пропуском слідчим строків звернення до суду передбачених ст.. 199 КПК України задоволенню не підлягає.

Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В частині 4 цієї статті вказано, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочини, у яких підозрюється ОСОБА_5 , є особливо тяжким злочином, вчиненим із застосуванням насильства щодо неповнолітньої особи, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, згідно якої вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі - суд не визначає підозрюваному розмір застави.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який запропоновано прокурором, є недоцільним, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам, отже, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК України, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 21.05.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000002, в межах строку досудового розслідування, а саме до 21 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 21 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10