Справа № 203/598/25
Провадження № 1-кс/0203/577/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 29.03.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Кіровського районного суду зі скаргою на дії/бездіяльність органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 29.03.2021, в якій просить:

1. визнати всі відмови у відкритті кримінального провадження (представниками ДБР) та постанову від 09.03.2022 слідчого ДБР ОСОБА_3 (та інших співучасників правопорушень, зазначених у Витязі з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000042 від 26.03.2021) як незаконну, за умисною службовою недбалістю, самоуправством/ свавіллям, зловживанням службовими повноваженнями, введенням в оману, підробкою документів, заздалегідь необіцяним приховуванням злочинності, невиконанням судових рішень, за умовами статей 56, 68 КУ, статей 367, 356, 364, 384, 358, 366, 396, 382 ККУ;

2. визнати дії/ бездіяльність зазначених у витягу ЄРДР осіб досудового розслідування, незаконними, та кримінально-корупційними правопорушеннями, за визначеними статтями КК України;

3. визнати заяву/скаргу ОСОБА_2 повідомленням про кримінально- корупційну злочинність слідчих ДБР та прокуратури, зазначених у Витязі з ЄРДР, а також їх безпосередніх керівників;

4. у разі встановлення в повідомленнях ОСОБА_2 наявності інформації про кримінальні та корупційні правопорушення, визнати заявника викривачем корупції, визнати за ним та надати йому окремою ухвалою відповідний статус, з метою подальшого ефективного захисту його прав;

5. надіслати повідомлення до НАЗК про участь у кримінальному проваджені викривача, залучити представника НАЗК на стороні ОСОБА_2 до розгляду даної заяви/скарги, як експерта та контролюючий орган у сфері запобігання корупції;

6. відвести від участі у досудовому розслідуванні зазначених у витягу з ЄРДР слідчих ДБР та прокурорів, як таких, що вдалися до власної кримінально-корупційної злочинності;

7. зобов`язати старше керівництво ДБР м. Полтава та прокуратури м. Одеса розпочати внутрішнє службове розслідування (за участю ОСОБА_2 ) щодо кримінально-корупційної службової діяльності своїх підлеглих;

8. зобов`язати ДБР та прокуратуру, після призначення нового складу слідчих (слідчого) та прокурорів (прокурора) у кримінальному провадженні № 0000042 від 29.03.2021 року внести до ЄРДР відомості про інші кримінально-корупційні правопорушення командування ВЧ НОМЕР_1 та їх спільників щодо незаконного звільнення ОСОБА_2 з військової служби та наслідків від такого (протидії в поновленні в правах);

9. зобов`язати ДБР у кримінальному провадженні № 0000042 від 29.03.2021 року внести до ЄРДР відомості в розділ/графу підозрюваний (за визначеним переліком осіб);

10. зобов`язати ДБР у кримінальному проваджені № 0000042 від 29.03.2021 винести/оформити підозри учасникам злочину/злочинів за статтями ККУ що їх стосуються;

11. зобов`язати ДБР, відповідну прокуратуру, НАЗК здійснити належне забезпечення безпеки заявника ОСОБА_2 та членів його сім`ї у відповідності норм КПК України;

12. залучити до розгляду заяви/скарги НАЗК та уповновоженого ВР з ПЛ як органи державної влади, обов`язками яких є захист прав: Викривача та Громадянина (людини) від свавілля влади;

13. визнати заявника/скаржника ОСОБА_2 потерпілим у даному кримінальному провадженні;

14. передати (направити) матеріали розгляду заяви/скарги ОСОБА_2 представникам НАБУ із зобов`язанням розпочати досудове розслідування (за участю ОСОБА_2 як заявника, потерпілого, викривача корупції) кримінально-корупційної злочинності в органах ДБР та прокуратури.

Подана скарга обґрунтована в тому числі неналежним проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 26.03.2021.

Ознайомившись зі змістом скарги, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному у рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України, а тому будь-які інші бездіяльність або рішення під час проведення досудового розслідування до слідчого судді не оскаржуються, а відповідно до положень ч. 2 ст. 303 КПК України можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. ст. 314-316 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, одним із близьких родичів або членом сім`ї, коло яких визначено цим Кодексом, та/або захисником померлого, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9 - 1 ) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством (Лист ВССУ від 12.01.2017 N 9-49/0/4-17 "Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування").

У поданій скарзі заявник не посилається, згідно якого пункту визначеної норми КПК України передбачено оскарження визначених ним дій/ бездіяльності осіб досудового розслідування.

Посилаючись на положення ч. 1 ст. 220 КПК України, скаржник не зазначає про конкретні обставини звернення ним з відповідним клопотанням під час досудового розслідування та не розгляд його у встановлений законом строк; у скарзі не конкретизовано, які саме дії/бездіяльність він просить визнати незаконними, з урахуванням також того, що оскарження нездійснення інших процесуальних дій можливе в разі, якщо для таких дій визначений певний процесуальний строк згідно норм КПК України.

Слідчий суддя звертає увагу, що постанова від 09.03.2022 про закриття кримінального провадження №0000042 від 29.03.2021 вже скасована ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду від 22.07.2024 у справі №203/4367/24 (провадження №1-кс/0203/3293/2024). У зазначеній ухвалі слідчим суддею вже зверталася увага, що КПК України визначає викривачем фізичну особу, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування, тобто постановлення окремої ухвали слідчого судді з цього приводу КПК України не передбачено. Крім того, всі інші вимоги скарги щодо відкриття нового кримінального провадження становлять нові заяви про вчинення кримінального правопорушення та не підлягають розгляду в рамках кримінального провадження №0000042. В такому випадку заявник не позбавлений права звернутися з відповідною заявою про вчинення злочину до повноважного органу, в разі бездіяльності якого у визначений законом строк, оскаржити бездіяльність згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПКК України.

У поданій скарзі заявник також просить зобов`язати ДБР, відповідну прокуратуру, НАЗК здійснити належне забезпечення безпеки заявника ОСОБА_2 та членів його сім`ї.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Стаття 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» передбачає, що забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Згідно з п. «а» ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав має особа, яка заявила до правоохоронного органу про кримінальне правопорушення або в іншій формі брала участь чи сприяла виявленню, попередженню, припиненню або розкриттю кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень. Рішення про застосування заходів безпеки може бути прийнято слідчим суддею у випадках, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 6- 8 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються.

З матеріалів поданої скарги не вбачається оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора в порядку п. 6 ч.1 ст. 303 КПК України; випадків, передбачених ст. 206 КПК України, для прийняття рішення про застосування заходів безпеки слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене, зміст та формулювання заявлених в клопотанні вимог не відповідають визначеному у статті 303 КПК України переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Як передбачено ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини та аналіз норм кримінального процесуального закону, слідчий суддя дійшла висновку, що порушені у клопотанні питання виходять за межі переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які підлягають самостійному оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України, та не можуть бути предметом розгляду слідчого судді, оскільки не віднесені до його компетенції, отже наявні підстави, передбачені ч. 4 ст. 304 КПК України, для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії/бездіяльність органів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 29.03.2021.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її складення.

Слідчий суддя ОСОБА_1