УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2025 Справа №607/1350/25 Провадження №1-кс/607/464/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244 від 17.05.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого пенсіонера, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2025 Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000244 від 17.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК Українизвернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із клопотанням про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Клопотання вмотивоване тим, згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжено до 05 год. 30 хв. 12.08.2024.

Згідно ч.3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводяться тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 (надалі Закон України).

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно ч.8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Пункт 2-9 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (надалі Постанова КМУ № 57) передбачає, що у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Інформація про водіїв, зазначених в абзаці першому цього пункту, вноситься до відповідної інформаційної системи, адміністратором якої є Укртрансбезпека, на підставі заявки ліцензіата.

Перетин державного кордону здійснюється особою, зазначеною в абзаці першому цього пункту, лише на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше.

Укртрансбезпека проводить перевірку інформації про транспортний засіб на основі даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та вносить відповідні дані до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки.

На одному транспортному засобі державний кордон можуть одночасно перетинати: один водій на вантажному транспортному засобі ліцензіата; два водії на пасажирському транспортному засобі (автобусі) ліцензіата.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 60 календарних днів (абзац восьмий пункту 2-9 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 1285 від 15.11.2022) з дня перетину державного кордону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.10.2023 у ОСОБА_7 , який будучи обізнаним про Правила перетинання державного кордону громадянами України, які діють на час воєнного стану в Україні, виник злочинний умисел направлений на незаконне переправлення ОСОБА_8 , який являється військовозобов`язаним громадянином України, через державний кордон України, за грошову винагороду. З цією метою він вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10

23.10.2023 о 20.13 год., ОСОБА_7 під час телефонної розмови дізнався від ОСОБА_8 про те, що останній в порушення вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану», має намір незаконно виїхати за межі України і не планує повертатися.

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на організацію незаконного перетину ОСОБА_8 державного кордону України, ОСОБА_7 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, отримав від останнього його персональні дані, а саме фотографію паспорту громадянина України для виїзду за кордон та посвідчення водія та грошові кошти.

Після цього, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 24.10.2024 передав персональні дані ОСОБА_8 . ОСОБА_9 з метою внесення відомостей про нього до автоматизованої системи ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, як водія ТОВ «Євро-Рейс», для усунення обмежень, визначених Постановою КМУ № 57 для військового зобов`язаного ОСОБА_8 , який підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Надалі, 24.10.2024 ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , маючи доступ за допомогою цифрового ключа до особистого кабінету суб`єкта господарювання ТОВ «Євро-Рейс», який має ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень пасажирів, розуміючи, що ОСОБА_8 не перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Євро-Рейс», будучи обізнаною про те, що останній бажає виїхати за межі України, в порушення вимог законодавства, а саме пунктів 2-9 Постанови КМУ № 57, внесла недостовірну інформацію до автоматизованої системи ЄКІС, адміністратором якої є Укртрансбезпека, про те, що ОСОБА_8 є водієм ТОВ «Євро-Рейс» пасажирського транспортного засобу, а саме автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 .

В подальшому, 24.10.2023 ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою групою осіб, із ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , забезпечив ОСОБА_8 транспортним засобом, а саме автомобілем марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 .

Надалі, ОСОБА_7 дав вказівку ОСОБА_4 та ОСОБА_10 їхати транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 разом із ОСОБА_8 , через пункт пропуску через державний кордон України «Вилок», з метою надання йому вказівок та консультацій з приводу того як себе поводити під час спілкування із представниками Державної прикордонної служби України та підтримання легенди, що він офіційно працевлаштований на ТОВ «Євро-Рейс» як водій та їде за пасажирами в країни Європейського Союзу.

24.10.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_10 реалізуючи свій злочинний намір направлений на організацію незаконного перетину ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 в якості пасажирів сіли в автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 та разом із ОСОБА_8 , поїхали на пункт пропуску через державний кордон України «Вилок» на кордоні із Республікою Угорщиною.

Перебуваючи на вказаному пункті пропуску ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , надавали ОСОБА_8 , рекомендації, поради та вказівки як себе поводити під час розмови із співробітниками Державної прикордонної служби України, щоб його пропустили через державний кордон України.

Цього ж дня 24.10.2023 ОСОБА_8 , на автомобілі марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 , дотримуючись вказівок ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , о 17.28 год. перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Вилок» та не повернувся на територію України.

Надалі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , після того як перетнули державний кордон України разом із ОСОБА_8 , повернули автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 на територію України, а саме ОСОБА_4 в якості водія, а ОСОБА_10 в якості пасажира.

З огляду на наведене слідчий вважає, що у кримінальному провадженні №0000244 від 17.05.2024 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

16.05.2024 ОСОБА_4 у відповідності до ч. 2 ст. 135 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, шляхом вручення повідомлення про підозру його брату ОСОБА_4 .

Слідчий вказує, що із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні стосовно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної його поведінки та виконання ним процесуальних рішень.

Так, підставами застосування щодо ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також встановлені обставини, які виправдовують даний запобіжний захід і підтверджують наявність зазначених ризиків.

Метою застосування щодо ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, відтак усвідомлюючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення та розмір покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_4 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності.

Також, підозрюваний документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 11.01.2018 дійсний до 11.01.2028, за яким неодноразово перетинав державний кордон України під час дії на території України воєнного стану та користується посвідченням на право керування транспортними засобами, має практичні навички керування автомобілями, що дає підстави вважати, що останній, при обрані йому більш м`якшого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, в умовах безвізового режиму України з країнами Європейського Союзу, та з метою уникнути покарання за вчинений тяжкий злочин, зможе швидко та безперешкодно виїхати за межі України і таким чином переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, ОСОБА_4 , особисто або через третіх осіб може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз, на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою ненадання ними показів чи надання показів в його користь.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі продовжить вчиняти кримінальні правопорушення є те, що він ніде не працює, законного заробітку не має, як слідує з матеріалів кримінального провадження джерелом доходу ОСОБА_4 , була його незаконна діяльність по організації переправлені через державний кордон України військовозобов`язаних осіб, а тому з метою одержання прибутку, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Вказані обставини в цілому на думку слідчого свідчать про наявність вищезазначених ризиків, необхідності застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відповідно не можливості обрання до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчий також зазначає, що з урахуванням вищенаведених ризиків, тяжкості злочину, санкції, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного, розмір застави який забезпечить його належну поведінку та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК, повинен становити 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги вищенаведене, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання ризикам передбачених ст. 177 КПК України, слідчий просить клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням суми застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 грн та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 з приводу задоволення клопотання заперечив та зазначив, що ризики зазначенні слідчим у клопотанні є необґрунтованими та не доведеними допустимими доказами. Просив врахувати, що особу підозрюваного ОСОБА_4 , який є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи та застосувати до останнього більш м`якший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання, додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.ч. 1 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію та майновий стан , наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини , ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000285 від 25.11.2022 за ознаками кримінальний правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 5 ст. 361 КК України.

В ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 16.05.2024 ОСОБА_4 в порядку ч. 2 ст. 135 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, шляхом вручення повідомлення про підозру брату підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_4

17.05.2024 прокурором у кримінальному провадженні із кримінального провадження №0000285 виділено матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000244.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2025, надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

06.02.2025 о 12 год. 10 хв. ОСОБА_11 затримано на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.01.2025 у справі № 607/1350/25, провадження № 1-кс/607/466/2025.

Слідчий, звертаючись з клопотанням, а прокурор - при розгляді клопотання, довели що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 обставини вказують на наявність підстав для тримання його під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.02.2024 щодо інформації про ОСОБА_8 , який був внесений в інформаційну систему «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека як водій транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ТОВ «Євро-Рейс»;

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.01.2024 щодо інформації про перетин ОСОБА_8 , державного кордону України у пункті пропуску «Вилок» на кордоні із Республікою Угорщиною на автомобілі MERCEDES-BENZ SPRINTER 313», VIN НОМЕР_1 н.з. НОМЕР_2 , наданою Державною прикордонною службою України;

-протоколи про результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж та аудіо відео контроль особи від 18.12.2023, 03.01.2024 відносно ОСОБА_7 де містяться розмови між ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 щодо організації незаконного перетину державного кордону України ОСОБА_8 ;

-висновок експерта № СЕ-19/123-24/5275-ВЗ від 03.05.2024 за результатом проведення експертизи відео -, звукозапису.

Надаючи оцінку наведеним доказам про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, слідчий суддя, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість пред`явленої підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Окрім цього, сторона захисту беззаперечними доказами не спростовує питання обґрунтованості підозри.

При цьому слідчий суддя відзначає, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

З огляду на вищенаведене та те, що сторона захисту беззаперечними доказами не спростовує питання обґрунтованості підозри, а також беручи до уваги надане ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що наявна підозра у вчиненні ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, на даний час існують ризики зазначенні у клопотанні слідчого, а саме: що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, він, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що в силу вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, підозрюваний документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 11.01.2018 дійсний до 11.01.2028, за яким неодноразово перетинав державний кордон України під час дії на території України воєнного стану та користується посвідченням на право керування транспортними засобами, має практичні навички керування автомобілями, що дає підстави вважати, що останній, в умовах безвізового режиму України з країнами Європейського Союзу, та з метою уникнути покарання за вчинений тяжкий злочин, зможе швидко та безперешкодно виїхати за межі України і таким чином переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 вже здійснював спроби переховування від органів досудового розслідування та суд, у зв`язку із чим слідчим суддею була постановлена ухала від 22.01.2025, якою надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Обґрунтовуючи необхідність застосування підозрюваному виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід врахувати, і правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України», від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, має місце у даному випадку та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і розмір покарання, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Так само слідчий суддя вважає, доведеним ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи па волі, може незаконно впливати на інших підозрюваних, у даному кримінальному провадженні беручи до уваги те, що згідно зі ст. 23 КПК України доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час судового розгляду кримінального провадження, а відтак на думку слідчого судді підозрюваний може чинити тиск, а також схиляти інших підозрюваних до дачі неправдивих показів на свою користь.

Обґрунтованим є також ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки як встановлено з матеріалів справи останній не працює та законного заробітку не має, а основним джерелом доходу ОСОБА_4 , була його незаконна діяльність по організації переправлені через державний кордон України військовозобов`язаних осіб, а тому з метою одержання прибутку, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

Відтак слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Крім того, стороною захисту не надано беззаперечних доказів, які б свідчили, про відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зауважує, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Згідно з вимогами ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Слідчий суддя вважає, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, а прокурор в повному обсязі довів, що обмеження права підозрюваного на свободу є виправданим.

З урахуванням викладеного слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що останній уродженець м. Мукачево Закарпатської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одружений, пенсіонер, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимий.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не зможе попередити ризики, визначені у ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання ним покладених обов`язків.

На переконання слідчого судді, такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою з наведених підстав виправдане задля забезпечення належного досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжких кримінальних правопорушень.

За встановлених обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є обґрунтоване і доведене, а застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку відповідатиме обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує таке втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.

Обставин, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою не встановлено.

Згідно ч.4 ст.196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Відповідно вимогам, визначених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.

Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином строк тримання під вартою обмежується строком досудового розслідування і виключень з цього не має.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно матеріалів доданих до клопотання вбачається, що в даному кримінальному провадженні 16.05.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а 06.02.2025 о 12 год. 10 хв. ОСОБА_4 затримано на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.01.2025.

17.05.2024 кримінальне провадження №0000244 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відповідно до п.2 ч. 2 ст. 280 КПК України було зупинене за розшуком підозрюваного.

07.02.2025 кримінальне провадження №0000244 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України було відновлене постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 .

Відтак саме з 16.05.2024 слід виходити при обрахуванні строку досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000244 від 17.05.2024. При цьому, обчислення строку тримання під вартою у відповідності до ч. 2 ст. 197 КПК України слідчий суддя здійснює з моменту затримання, а саме 12 год. 10 хв. 06.02.2025.

У зв`язку із наведеним, клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 слід задовольнити, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Згідно із п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , встановлений в судовому засіданні майновий стан останнього, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у вигляді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі буде дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження, а саме запобігання встановленим ризикам та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя вважає, що такий розмір застави не є непомірним для підозрюваного, однак водночас є суттєвим для його майнового стану та небажаним для втрати, а відтак дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження, а саме запобігти встановленим ризикам та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 206, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень для внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Тернопільській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Отримувач: ТУ ДСАУ у Тернопільській області; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; номер рахунку (IBAN): UA0003454; призначення платежу застава за « ОСОБА_4 » у кримінальному провадженні №0000244 за ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2025.

У випадку внесення застави, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти та покласти на нього обов`язки передбачені статтею 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії ухвали та обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 23 год. 59 хв. 05.04.2025.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 , негайно після її оголошення, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11.02.2025 о 17 год. 25 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1