Справа № 452/4328/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/823/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції)

встановила:

даною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000694 від 27 листопада 2024 року.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)».

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання в порядку виконання ухвали.

Встановлено строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 02 травня 2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Щодо пропущеного строку апеляційного оскарження зазначає, що повний текст ухвали отримала 11.03.2025 року, про що є розписка в матеріалах справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала слідчого судді не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Крім того, в ухвалі присутнє істотне порушення КПК та норм європейського права у зв`язку з необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу.

Вказує, що з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту з`явлення підозрюваного до органів поліції, ОСОБА_7 перебував за адресою свого місця проживання - АДРЕСА_1 . З моменту вчинення кримінального правопорушення 27.11.2024 року і до 04.03.2025 року ОСОБА_7 не переховувався і прибував на кожну вимогу слідчого, не відмовлявся від участі у слідчих діях. Тим самим, підтверджується відсутність намірів особи переховуватись від правоохоронних органів.

Звертає увагу на те, що після вчинення ДТП, ОСОБА_7 негайно повідомив поліції і викликав меддопомогу, до приїзду швидкої допомоги намагався сам надати медичну допомогу ( на службі в ЗСУ був бойовим медиком).

Акцентує увагу на тому, що стан підозрюваного не дозволяє йому перебувати під вартою, оскільки з дитинства хворіє на психічне захворювання, з цього приводу являється інвалідом 2 групи, і лише у зв`язку із вступом до ЗСУ не з`являвся на медкомісію і не продовжив групу інвалідності. Не зважаючи на те, що у грудні 2021 року переніс операцію (виразка), являвся інвалідом по психіатричному захворюванню, ОСОБА_7 добровільно з перших днів повномасштабного вторгнення 26.02.2022 року вступив в ЗСУ.

Крім того, підозрюваний характеризується позитивно.

Зазначає, що жодним чином не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде достатнім для запобіганням ризикам, тим більше, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

Заслухавши доповідь судді, виступ підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як визначено ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000694 від 27 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_7 3 березня 2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

З ухвали слідчого судді вбачається, що вирішуючи питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, санкція якої передбачає покарання від п`яти до десяти років, тобто у вчиненні тяжкого злочину, є особою молодого віку, не має міцних соціальних зв`язків, не працює, фактично на військовій службі не перебуває, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_7 проходячи військову службу на посаді військової частини НОМЕР_1 згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 , №2134 від 5 червня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . У зв`язку з чим був знятий з всіх видів забезпечення. Керував транспортним засобом не маючи права на керування та в стані алкогольного сп`яніння, тобто в порушення вимог ПДР.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави погоджується і апеляційний суд.

За викладених обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_7 є недостатнім.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до ОСОБА_7 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Враховуючи вищевикладені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ухвала слідчого судді не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що після вчинення ДТП, ОСОБА_7 негайно повідомив поліції і викликав меддопомогу, до приїзду швидкої допомоги намагався сам надати медичну допомогу, з моменту вчинення кримінального правопорушення 27.11.2024 року і до 04.03.2025 року не переховувався і прибував на кожну вимогу слідчого, не відмовлявся від участі у слідчих діях, крім того характеризується позитивно, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки не свідчать про те, що ці обставини для підозрюваного є стримуючим фактором та здатні вплинути на його процесуальну поведінку чи зменшує встановлені ризики, зокрема ризик перешкоджати кримінальному провадження на початковій стадії досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, позбавить його можливості переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, запобігти ризикам, які зазначені в клопотанні слідчого, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки будь-які більш м`які види запобіжного заходу не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Даних, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, і які б беззаперечно унеможливлювали перебування підозрюваної під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки підозрюваного під час проведення досудового розслідування, а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.

Колегія суддів апеляційного суду порушень норм КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали не вбачає та вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись положеннями ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст. ст. 177 та 178 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Дійшовши правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою, слідчий суддя, врахував ці положення закону та навів в ухвалі достатні обгрунтування щодо не визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, ухвала слідчого судді постановлена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування з приводів зазначених в апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

поновити адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді