Справа № 503/338/25
Провадження № 1-кп/503/69/25
УХВАЛА

14 березня 2025 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

їх захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження) клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001144 від 09.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_3 , не працюючого, раніше не судимого в розумінні ст.89 КК України, на даний час притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом міста Одеси за ч.2 ст.185 КК України та Ширяївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого в АДРЕСА_4 , не працюючого, раніше неодноразово засудженого, на даний час притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кодимського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 та ч.1 ст.309 КК України, яким до трьох обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посилаючись на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор вважає, що у зазначеному випадку метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно всіх трьох обвинувачених є забезпечення виконання останніми, покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду під впливом тяжкості покарання, що їм загрожує у випадку визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень; незаконно впливати на свідків шляхом їх схиляння до зміни показів в рамках даного кримінального провадження або взагалі відмови від надання показів; вчиняти інші кримінальні правопорушення, враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на даний час притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення інших злочинів, а обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та єдиним джерелом його доходу є незаконне переправлення осіб через державний кордон України, що свідчить про те, що, не перебуваючи під вартою, він може продовжувати займатися цією незаконною діяльністю. Крім того, всі обвинувачені можуть іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

З огляду на вищевикладене, прокурор просив задовольнити клопотання та визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, як вид альтернативного запобіжного заходу - 230 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням на них обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки, на думку прокурора, застава у граничному розмірі, встановленому КПК України для тяжких злочинів, не може належним чином забезпечити виконання покладених на обвинувачених обов`язків у разі внесення ними застави, що дає виключні підстави для визначення розміру застави відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.188 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які він посилається, на доказах наявність ризиків не ґрунтується, а є лише припущенням прокурора. Крім того, захисник вважає, що визначений прокурором розмір застави є необґрунтованим та не помірним для обвинуваченого. Просила суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та більш м`який у вигляді нічного домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що хворіє на гепатит «С» та має фізичні проблеми із ногою, що унеможливлює його перебування в умовах СІЗО. Крім того, обвинувачений зазначив, що має на утриманні неповнолітню дитину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні також заперечувала проти клопотання прокурора та зазначила, що суворість покарання не є беззаперечною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, захисник вказала, що прокурором не доведено наявність ризику впливу на свідків та перешкоджання з боку обвинуваченого кримінальному провадженню в інший спосіб, оскільки на даний час всі докази у кримінальному провадженні зібрані, а прокурором не зазначено у який спосіб та яким чином обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, перебуваючи на волі, а також не доведено ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше не судимим. Захисник також зазначила, що вважає розмір застави не обґрунтованим та просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що має постійне місце фактичного проживання в АДРЕСА_1 , де також проживає його хворий батько, який потребує стороннього догляду та постійного медичного лікування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечувала проти застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, вона вказала, що обвинувачений хворіє на гепатит «С» та ВІЛ-інфекцію, що зазначено у листі ДУ «Одеський слідчий ізолятор», що був наданий нею до суду. Також захисник зазначила, що ОСОБА_5 є раніше не судимим, враховуючи, що по обвинувальному акту, що знаходиться в провадженні інших судів, жодних вироків у таких кримінальних провадженнях судом ще не ухвалено. А тому просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосуванням електронних засобів контролю та зменшити розмір застави, враховуючи, що визначений прокурором розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та додав, що дійсно страждає на «ВІЧ» та отримує в умовах СІЗО терапевтичний курс лікування відповідними ліками.

Заслухавши думку учасників процесу, за присутності перекладача ОСОБА_11 , дослідивши клопотання, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора частково з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування та доданих до обвинувальному акту документів ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із правом внесення застави.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження.

Вимогистатті 194 КПК Українизобов`язують суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. За таких умов суду належить дослідити кожен із зазначених вище критеріїв окремо.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий органповинен брати доуваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину;підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризикпереховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою;характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення«Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Щодо обґрунтованості підозри.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 14.03.2025 року стадія досудового розслідування завершена та зібрано усі докази, які прокурор вважав достатніми для складення обвинувального акту. Із змісту обвинувального акту, який надійшов до суду, вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.332 та ч.1 ст.309 КК України. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. В обвинувальному акті зокрема викладене формулювання обвинувачення та фактичні обставини кримінального правопорушення.

Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинених інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України. В свою чергу, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Санкція ч. 3ст. 332 КК України. Таке кримінальне правопорушення є тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку суду, ризик, передбачений п. 1 ч. 1ст. 177 КПК України, з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав та полягає у вірогідності переховування обвинувачених від суду з метою уникнення покарання у разі визнання їх винними у вчиненні тяжкого злочину. Також, суд погоджується із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень та ризику щодо незаконного впливу на свідків, оскільки на даний час судове слідство в даному кримінальному провадженні ще не розпочато та докази судом на даний час ще не досліджувались.

Встановлено, що запобігання ризикам переховування всіх обвинувачених від суду та запобігання вчинення вищевказаними обвинуваченими нових злочинів становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства та забезпеченні правопорядку. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, суд вважає, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1статті 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013 року, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому ви-падку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

З огляду на це суд вважає допустимим застосувати до всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодної медичної документації щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 та його неможливості утримання в умовах СІЗО за таких обставин, а також наявності на його утриманні неповнолітніх дітей.

Крім того, також відсутні жодні докази на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_4 постійно проживає в АДРЕСА_1 разом із хворим батьком, який потребує постійного догляду та медичного лікування. Це вказує, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків та постійного місця проживання залишилась не доведеною.

Так, дійсно з наданого захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_8 листа-відповіді №393-ЦА-25 від 06.03.2025 року «Щодо надання інформації стосовно стану здоров`я ОСОБА_5 » за підписом в.о. заступника директора ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_5 страждає на хронічне захворювання та отримує специфічне лікування у повному обсязі в умовах СІЗО. На вірусний гепатит С та туберкульоз легень ОСОБА_5 не страждає. На даний час ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я.

Разом з тим, матеріали судового провадження не містять жодних належних та об`єктивних доказів, зокрема медичної документації, на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в умовах СІЗО через його незадовільний стан здоров`я.

Натомість, досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження, належного виконання обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків. На думку суду, застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло не забезпечить їх належної поведінки і не зменшить наявні ризики.

Доводи захисників щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту спростовується вищенаведеними в даній ухвалі обґрунтуваннями суду та аналізом ймовірності вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин, суд не може визнати обґрунтованими доводи захисників та самих обвинувачених щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинувачених під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченими вищезазначених дій, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України, існують та не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд вважає за необхідне погодитися саме із доводами прокурора про недостатність застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії судового провадження, а тому, з вищевказаних підстав, доцільно обрати обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12 травня 2025 року включно.

Разом з тим, прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п.4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку всіх обвинувачених.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із п.2 ч.5 цієї ж статті розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на вищевикладене, враховуючи особу обвинувачених, їх матеріальний стан, обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, які їм інкримінуються, суд вважає, що застава має бути визначена в максимальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн. Саме такий розмір застави, на думку суду, повністю забезпечує виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків та є для них помірним. Наявність виключного випадку в розумінні абзацу 2 частини 5 ст.182 КПК України прокурором не доведено.

У разі внесення застави покласти на обвинувачених наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати за першою вимогою суду; не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст.183, 314, ч.2 ст.369, ч.3 ст.371, ст.372 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 (восьмидесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Обвинувачені або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважаються такими, що до них застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Покласти на обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступні обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити - два місяця з дня внесення застави.

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 годин 30 хвилин 12 травня 2025 року.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити обвинуваченим негайно після її проголошення.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1