Справа № 738/365/25
№ провадження 1-кп/738/52/2025
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2025 року місто Мена Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мена матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000008 від 02 січня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Макошине Менського (нині Корюківського) району Чернігівської області, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та фактично проживаючий по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого за частиною першою статті 263 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.

ОСОБА_3 в кінці травня 2022 року, більш точний час та дату встановлено не було, біля річки Десна, під деревом, неподалік селища Макошине Корюківського району Чернігівської області, знайшов металевий предмет зовні схожий на запал до гранати РГД-5 в поєднанні з металевим предметом зовні схожим на корпус гранати РГД-5, після чого діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами смертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВСУ 21.08.1998 № 622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, привласнив знайдене, чим у такий спосіб придбав металевий предмет зовні схожий на зовні схожий на запал до гранати РГД-5 в поєднанні з металевим предметом зовні схожим на корпус гранати РГД-5, які в подальшому, в цей же день, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переніс до будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав у будинку за вказаною адресою до 23.01.2025.

Також, ОСОБА_3 у середині липня 2023 року, більш точний час та дату встановлено не було, біля річки Десна, неподалік селища Макошине Корюківського району Чернігівської області, знайшов порох та привласнив знайдене, чим в такий спосіб придбав вибухові речовини метальної дії без передбаченого законом дозволу в порушення вимог п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами смертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВСУ 21.08.1998 № 622 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, після чого діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, незаконно переніс до будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав вибухові речовини у будинку за вказаною адресою до 23.01.2025.

У період часу з 09 години 59 хвилин до 11 години 47 хвилин 23.01.2025 в ході проведення обшуку в господарстві АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_3 , в будинку в одній з кімнат, в дивані виявлено та вилучено металевий предмет зовні схожий на запал до гранати РГД-5 в поєднанні з металевим зоні схожим на корпус гранати РГД-5. В господарчій будівлі домоволодіння, справа від входу, на поличці у металевому ящику виявлено та вилучено дві скляні банки в середині яких речовини схожі на порох.

Відповідно до висновку судової вибухо-технічної експертизи № СЕ-19/125-25/1191-ВТХ від 27.01.2025 конструктивно поєднані надані на дослідження корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5 із запалом ручних гранат УЗРГМ є ручною осколковою гранатою дистанційної дії РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів. У конструктивному поєднанні наданий на дослідження корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5 із запалом ручних гранат УЗРГМ-2 придатні до вибуху.

Відповідно до висновку комплексної вибухо-технічної експертизи № КСЕ-19/125-25/1195 від 27.01.2025 надані на дослідження речовини являються вибуховими речовинами метальної дії нітроцелюлозним порохом, загальною масою 408,4 г. Надані на дослідження вибухові речовини метальної дії нітроцелюлозні порохи здатні до вибухового перетворення.

ІІ. Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 , допитаний у судовому засіданні, вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, погодившись з усіма фактичними обставинами справи та кваліфікацією діяння, пояснив, що навесні 2022 року на березі Десни поблизу Макошиного коли випасав худобу знайшов гранату, які приніс додому і зберігав за місцем проживання. Влітку 2023 року на березі Десни поблизу Макошиного знайшов дві банки з порохом, який також приніс додому і зберігав. Вказані предмети виявили працівники поліції під час обшуку. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати.

ІІІ. Оцінки суду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінально процесуального кодексу України Суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і стосуються винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації його дій, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити саме ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи, які стосуються винуватості обвинуваченого, у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації його дій, ніким не оспорюються, Суд знаходить, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 263 КК, як придбання, носіння, зберігання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, а вина його у скоєному доведена у повному обсязі.

ІV. Призначення покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК, є щире каяття у вчиненому злочині.

При цьому, в даній ситуації Суд враховує, що згідно зі статтею 66 КК щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась.

Так, в зазначених правовідносинах обвинувачений вину у інкримінованому діянні визнав повністю, виходячи із його пояснень прослідковується, те що він бажає виправити ситуацію, яка виникла внаслідок його дій, а тому Суд розцінює поведінку обвинуваченого, як щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК, не встановлено.

Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та відповідно до статті 65 КК враховує:

1. ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із статтею 12 КК є тяжким злочином;

2. наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності);

3. особу винного його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей;

4. наявність постійного місця проживання, формально позитивну характеристику за такими;

5. наявність обставини, яка пом`якшує покарання і відсутність обставин, які його обтяжують;

6. те, що він раніше в силу статті 89 КК не судимий;.

7. зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

У зв`язку із викладеним, Суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 з обранням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Проте, Суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, Суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним

та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Закріплення в законі можливості звільнення особи від відбуття покарання з випробуванням є вираженням конституційних принципів додержання гуманізму, справедливості й законності.

Так, в даному конкретному випадку судом враховуються індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, а також, те що застосування статті 75 КК не забороняється кримінальним законом в даній конкретній ситуації.

Також, обґрунтовуючи можливість застосування статті 75 КК до обвинуваченого Суд звертає увагу на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених (частина друга статті 50 КК).

В цій ситуації відіграє значення і позиція сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування статті 75 КК в правовідносинах, що розглядаються.

Наведене в своїй сукупності є підставою для застосування до ОСОБА_3 статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

У зв`язку зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

Підстав для обрання більш тяжчого покарання Суд не знаходить.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів в сумі 8 754 гривні 90 копійок необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази в кримінальному провадженні: уламки гранати РГД-5 та порох у двох скляних ємностях, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області необхідно знищити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення полі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з органами пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 8 754 гривні 90 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

Речові докази в кримінальному провадженні: уламки гранати РГД-5 та порох у двох скляних ємностях, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області - знищити.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1