Справа № 676/3088/24
Провадження № 1-кп/676/96/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю сторін кримінального провадження та інших

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої цивільного позивача ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_6 ,

обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Кам`янці-Подільському кримінальне провадження, відомості про яке внесені 26 березня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105, відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Садове Новоушицького району Хмельницької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , з вищою освітою, пенсіонера, неодруженого, українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 26 березня 2024 року близько 15 год. 30 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, прийняв рішення про спричинення останній тілесних ушкоджень.

Тоді ж, ОСОБА_7 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи попереду потерпілої, зовнішньою поверхнею кисті правої руки навідмаш наніс один удар в область обличчя справа, внаслідок чого спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синяка в області внутрішніх відділів повік правого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначеними вище умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винуватість в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та дав показання про те, що 25 березня 2024 року він дійсно перебував поряд із членами незаконно, на його думку, сформованої комісії із працівників виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради. Комісія розглядала питання про перенесення септику, хоча це питання не відносилося до її компетенції. Під час роботи члени комісії вирішили пройти та оглянути спільну земельну ділянку, і він намагався прибрати сітку, яка була незаконно встановлена та заважала пройти. Він підійшов до сітки та, взявши її правою рукою, почав тягнути її у різні сторони. У лівій руці він тримав телефон. Самусевич у цей час бігала навколо нього і кричала, але він не звертав на неї уваги. У одну мить ОСОБА_9 , яка стояла позаду нього за його спиною, лівою рукою ударила по голові зліва, а лівою ногою по лівій нозі. Після цього вона перемістилася і правою рукою ударила кулаком по голові в область скроніі правою ногою по правій нозі і область нирок ногою. Тоді ж вона схопила його за куртку ззаду і почала тягнути на себе. Він відпустив сітку і почав падати. Падаючи, він викинув праву руку, щоб на неї впасти, і за інерцією випадково наніс удар у обличчя Самусевич, яка хотіла вискочити з-під нього і попала під удар. Вони впали разом: ОСОБА_9 спиною на землю, а він на ОСОБА_9 . Після цього до них підбігли члени комісії, він піднявся, а ОСОБА_9 , почала його звинувачувати у побитті. Після цього хтось із присутніх викликав швидку і поліцію. Внаслідок ударів ОСОБА_9 він відчував фізичну біль, проте через смерть батька не зміг вчасно пройти судово-медичну експертизу. Цивільний позов потерпілої не визнав та просив у його задоволенні відмовити.

Незважаючи на невизнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які досліджені відповідно до ст.23 КПК України судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 дала показання про те, що у неї дійсно склалися неприязні відносини із ОСОБА_7 , який постійно вчиняє сварки із її матір`ю ОСОБА_10 26 березня 2024 року до місця проживання матері приїхала комісія із виконкому міської ради, яка розглядала питання щодо перенесення септику. Під час роботи комісії ОСОБА_7 вів себе агресивно. На її думку він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час роботи комісії ОСОБА_11 намагався зламати сітку, під час чого поранив руку. Він її ображав та виражався лайкою у її адресу. Згодом ОСОБА_11 наніс їй удар ногою у сідницю, а правою рукою навідмаш удар у голову, від чого вона впала. ОСОБА_11 намагався далі нанести їй удари, проте члени комісії підбігли і відтягнули його від неї. Внаслідок ударів їй були спричинені тілесні ушкодження, та вона лікувалася амбулаторно. Просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі, а також стягнути процесуальні витрати.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні дав показання, із яких встановлено, що він як працівник муніципальної інспекції перебував у складі комісії виконавчого комітету міської ради. Під час роботи комісії ОСОБА_11 поводив себе агресивно, кричав, погрожував усім членам комісії. Під час роботи комісії у нього на одязі була встановлена відеокамера з метою фіксації роботи комісії. Коли члени комісії пішли на територію ділянки він побачив частину конфлікту між донькою ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Останній наніс потерпілій удар, проте деталей не запам`ятав. Усю подію було зафіксовано на відеокамеру, відеозапис було надано на запит дізнавача.

Із показань в суді свідка ОСОБА_14 встановлено, що він у складі комісії виконавчого комітету міської ради перебував на території проживання ОСОБА_13 та Сердечної. Під час роботи комісії ОСОБА_11 поводив себе агресивно, кричав, погрожував усім членам комісії. Коли члени комісії пішла на територію земельної ділянки, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 пішли далі, між ними він чув словесну перепалку. Тоді ж почув крик. Коли повернув голову, побачив ОСОБА_9 , яка лежала на землі, а на ній перебував ОСОБА_11 . Після цього він підбіг до місця події та відтягнув ОСОБА_11 , який йому опору не чинив.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_15 дала показання, із яких встановлено, що під час роботи комісії ОСОБА_11 себе поводив агресивно, кричав та сварився. Моменту нанесення ударів вона не бачила, так як була розвернута у іншу сторону.Але після того, як повернулася, побачила на землі ОСОБА_9 . У потерпілої згодом на обличчі бачила почервоніння.

Аналогічні показання у судовому засіданні дали свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Із показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 вбачається, що вона була присутня під час роботи комісії виконавчого комітету міської ради, яка приїхала за її зверненням з питання визначення місця для вигрібної ями. Під час роботи комісії ОСОБА_7 вів себе брутально та агресивно, кричав та ображав присутніх. Також ОСОБА_7 намагався поламати металеву сітку, її донька ОСОБА_5 перебувала біля нього. Згодом вона почула шум і побачила доньку, яка лежала на землі, ОСОБА_11 сидів майже на доньці та махав руками. Останнього відтягнули від доньки, хтось викликав поліцію та швидку допомогу. Обставин спричинення доньці тілесних ушкоджень вона не бачила. Після отримання тілесних ушкоджень донька повідомляла про задуху, у неї крутилася голова. Згодом донька лікувалася амбулаторно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 зазначила, що під час роботи комісії щодо визначення місця розташування септику, виникла необхідність пройти на іншу частину ділянки, проте, проходу заважала незаконно встановлена Поляруш сітка. ОСОБА_11 вирішив забрати сітку та почав її ламати. Біля нього бігала ОСОБА_9 , яка кричала та не давала забрати сітку. Згодом ОСОБА_9 вдарила ОСОБА_11 у голову та по нозі справа, а після цього перебігла уліво та ударила у голову і по нозі, та почала тягнути ОСОБА_11 за куртку, після чого вони удвох впали на землю. Падаючи, ОСОБА_11 відкинув руку і випадково ударив у голову Самусевич.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, підтверджується також даними долученої до матеріалів провадження на підставі заяви потерпілої ОСОБА_5 (т.2, а.м.к.п.10) завіреної у встановленому порядку копії довідки №2110 від 26 березня 2024 року (т.2, а.м.к.п.11), якою підтверджено факт звернення ОСОБА_5 до Кам`янець-Подільського травмпункту.

Відповідно до висновку експерта №158 судово-медичної експертизи, яка проведена експертом Кам`янець-Подільського районного відділу судово-медичної експертизи ОСОБА_22 у період з 27 по 28 березня 2024 року (т.2, а.м.к.п.15-16), у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синяка в області внутрішніх відділів повік правого ока, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно із п.2.3.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року); синяка в області верхнього і зовнішнього квадратів лівої сідниці, який за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (згідно із п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року). Дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок двох ударів тупими твердими предметами за умов та в термін, які вказані у матеріалах кримінального провадження та потерпілою, тобто 26 березня 2024 року.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 29 березня 2024 року (т.2, а.м.к.п. 29-32), а також продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису зазначеної слідчої дії (т.2, а.м.к.п.33), судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 розповіла та на місці події показала, яким саме чином їй були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Як встановлено із протоколу проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2024 року (т.2, а.м.к.п. 48-51), а також продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису зазначеної слідчої дії (т.2, а.м.к.п.52), судом встановлено, що свідок ОСОБА_12 розповів та продемонстрував, яким саме чином ОСОБА_7 наніс удари ногою та рукою ОСОБА_5 .

Згідно із висновком експерта №180 додаткової судово-медичної експертизи, яка проведена експертом Кам`янець-Подільського районного відділу судово-медичної експертизи ОСОБА_22 11 квітня 2024 року (т.2, а.м.к.п.66-67), тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитися за обставин, вказаних під час проведення слідчих експериментів із потерпілою ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_12 .

За даними листа №4/02-25-842 від 10 квітня 2024 року Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради (т.2, а.м.к.п.40-41) встановлено склад постійно діючої комісії з розгляду звернень громадян щодо погіршення стану екології на території Кам`янець-Подільської міської територіальної громади, члени якої були присутні 26 березня 2024 року на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа начальника відділу муніципальної інспекції Департаменту ЖКГ (т.2, а.м.к.п.69) на запит дізнавача (т.2, а.м.к.п.68) було надіслано оптичний диск із відеозаписом за 26 березня 2024 року (т.2, а.м.к.п.76), який було оглянуто дізнавачем згідно із протоколом огляду від 12 квітня 2024 року (т.2, а.м.к.п.70-75).

Крім того, за даними вищевказаного відеозапису (т.2, а.м.к.п.76), який був досліджений у судовому засіданні згідно із ст. 359 КПК України, судом встановлені обставини конфлікту та спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Згідно із відеозаписом встановлено, що ОСОБА_7 з 15 год. 30 хв. 10 сек. намагався прибрати сітку, та о 15 год. 30 хв. 48 сек. ОСОБА_5 здійснила поштовх коліном ззаду у ногу ОСОБА_7 . У відповідь ОСОБА_7 наніс удар по нозі ОСОБА_5 , а остання після цього нанесла удар у плече, зачепивши плече по дотичній. Після цього ОСОБА_7 навідмаш правою рукою наніс удар у голову ОСОБА_5 , від чого її відкинуло назад. І тоді ж остання нанесла ОСОБА_7 удар ногою у тулуб, але той заблокував цей удар рукою та наніс удар рукою по руці ОСОБА_5 , а згодом наніс удар ногою у ногу. Згодом на відеозаписі не було зафіксовано обставин конфлікту, а було зафіксовано перебування ОСОБА_5 на землі, яка лежала на спині біля сітки. ОСОБА_7 перебував біля неї, його відтягували члени комісії. Останній був у схвильованому стані та виловлювався лайкою.

Згідно із протоколом огляду від 26 квітня 2024 року (т.2, а.м.к.п.126-140) дізнавачем було оглянуто диск із відеозаписом, наданий ОСОБА_7 .

За даними вищевказаного відеозапису (т.2, а.м.к.п.141), який був досліджений у судовому засіданні згідно із ст. 359 КПК України, судом встановлено, що на відеозаписі зафіксовано факт того, як ОСОБА_7 намагався поламати металеву сітку (проміжок відеозапису з 25 хв. 24 сек.). Також зафіксовано лайку ОСОБА_7 у адресу ОСОБА_5 , а згодом чути крики Самусевич, яка кричала: «Він мене ногою ударив», а також згодом із відеозапису чути крики та видно, як ОСОБА_9 впала біля сітки на спину.

Судом показання потерпілої, свідків оцінюються як належні докази, оскільки вони підтверджують подію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 .

Також вказані показання судом визнаються допустимими доказами, оскільки вони були отримані у порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст.ст. 352, 353 КПК України щодо допиту свідків, потерпілої в судовому засіданні, наданням можливості стороні захисту перехресного допиту свідків та потерпілої.

На переконання суду показання потерпілої ОСОБА_5 щодо нанесення їй удару рукою у голову ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 щодо обставин конфлікту відповідають один одним, підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, зокрема відповідають об`єктивним даним висновків судово-медичних експертиз, та відеозаписам із технічного засобу - камери, яка була встановлена на одязі ОСОБА_23 , узгоджуються із даними протоколів слідчих експериментів з участю потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_23 , у зв`язку з чим судом вказані показання визнаються правдивими та такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, судом не приймаються до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_21 , про те, що ОСОБА_5 нанесла ОСОБА_7 два удари у голову, та два удари по ногам, а згодом тягнула за одяг, і внаслідок падіння ОСОБА_7 випадково наніс їй удар рукою у голову, оскільки зазначені показання спростовуються сукупністю вищенаведених у вироку доказів, і зокрема, об`єктивно даними відеозапису із камери, яка була встановлена на одязі ОСОБА_23 . Зазначені дані спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_21 та підтверджують факт умисного нанесення ОСОБА_7 навідмаш із значною силою удару рукою у голову ОСОБА_5 , від чого її відкинуло назад. При цьому, показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_21 судом визнаються неправдивими, наданими з метою ухилення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Більш того, свідок ОСОБА_21 перебуває у довготривалих неприязних відносинах із матір`ю потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_7 тривалий період представляє інтереси ОСОБА_21 у державних органах та установах, що свідчить про особисту заінтересованість свідка у результатах судового розгляду.

Також, судом визнаються допустимими доказами дані висновків судово-медичних експертиз, оскільки експертизи проведені особою, яка може бути згідно із ст.69 КПК України експертом у кримінальному провадження, експерт був залучений з дотриманням на час призначення експертиз вимог ст.ст.242-244 КПК України, висновки експерта відповідають вимогам ст.ст.101-102 КПК України.

Крім того, судом визнаються належними доказами фактичні дані, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів із потерпілою ОСОБА_5 , свідком ОСОБА_23 , а також продемонстрованих у судовому засіданні відеозаписів зазначених слідчих дій, оскільки вони прямо підтверджують обставини події кримінального правопорушення, і зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Ці докази визнаються судом допустимими, оскільки слідчі дії були проведені з дотриманням вимог ст.240 КПК України. При цьому, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні про неправдивість показань свідка ОСОБА_23 про нанесення ОСОБА_7 удару у сідницю, судом до уваги не приймаються, адже свідок під час слідчого експерименту зазначив, що не запам`ятав чітко, у яку частину тіла зліва ОСОБА_7 наніс удар ногою (т.2, а.м.к.п.48-52).

Також не свідчить про недопустимість здобутих під час слідчого експерименту доказів факт надання письмової згоди для проведення слідчої дії ОСОБА_10 (т.2, а.м.к.п.28), яка з доводів обвинуваченого ОСОБА_7 не є власником земельної ділянки. Тому письмова згода останньої на проведення слідчого експерименту на частині земельної ділянки, яка їй не була виділена у встановленому порядку, на думку обвинуваченого, свідчить про незаконність проведення слідчого експерименту.

Суд відхиляє ці доводи обвинуваченого, зважаючи на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. За приписами ч.2 цієї ж статті під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

При цьому кримінальним і кримінальним процесуальним законом не встановлено обов`язковості такої ознаки житла особи чи її іншого володіння, як належність їх особі на праві власності (що включає право володіння, користування і розпорядження майном) чи на праві володіння як одного з елементів юридично забезпеченого права власності і як вид права на чужі речі (статті 317, 395 Цивільного кодексу України).

Як встановлено у ході судового розгляду, земельна ділянка, де проводився слідчий експеримент, перебувала у фактичному володінні ОСОБА_10 , у зв`язку з чим остання мала право надати згоду на проникнення до зазначеного володіння, а тому слідчий експеримент було проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Судом відхиляються доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження.

Зокрема, факт зазначення у постанові від 28 березня 2024 року про визнання предмету речовим доказом та вирішення питання про його зберігання (т.2, а.м.к.п.17) про розслідуванняіншого кримінального провадження за №0000384 за ч.1 ст.309 КК України, яке не має жодного відношення до кримінального провадження №0000105 за ч.2 ст.125 КК України, не є істотним порушенням та жодним чином не впливає на суть прийнятого дізнавачем рішення.

Також не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону зазначення у постанові від 26 березня 2024 року про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні (т.2, а.м.к.п.7) правової кваліфікації ч.2 ст.125 КК України, замість ч.1 ст.125 КК України, відомості щодо якої були внесені до ЄРДР. Зазначена описка на переконання суду жодним чином не впливає на законність провадження досудового розслідування та не тягне за собою недопустимості отриманих доказів.

Проте, на переконання суду, під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт нанесення ОСОБА_7 удару ногою у область лівої сідниці перед нанесенням удару рукою у голову, адже за даними відеозапису із камери, яка була встановлена на одязі ОСОБА_23 , судом встановлено, що у відповідь на поштовх ОСОБА_5 ногою у ногу ОСОБА_7 , останній наніс удар ногою у ногу потерпілої, проте в область коліна, а не в область сідниці. Із наданого під час досудового розслідування ОСОБА_7 відеозапису встановлено, що на початку конфлікту ОСОБА_5 кричала: «Він мене ногою б`є». Після чого чути звуки сутички, а згодом на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_5 впала біля сітки на спину та сідниці, у зв`язку з чим не виключається факт отримання потерпілою синця саме від падіння. Окрім показань потерпілої ОСОБА_5 про нанесення удару ногою у сідницю стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував цю обставину.

За приписами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку з наведеним судом виключається із мотивувальної частини вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, посилання про нанесення ОСОБА_7 удару ногою у сідницю та отримання внаслідок цього потерпілою тілесного ушкодження у виді синяка верхнього і зовнішнього квадратів лівої сідниці.

Крім того, судом не беруться до уваги доводи сторони захисту, про те, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони, зважаючи на наступне.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, із змісту вищевказаної норми Закону вбачається, що обов`язковою умовою визнання діяння правомірним є наявність суспільно-небезпечного посягання, а також метою таких дій є захист правоохоронюваних інтересів.

Разом з тим, судом встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 мала місце сварка, яка переросла в обопільну бійку. При цьому, із відеозапису з камери, яка була встановлена на одязі ОСОБА_23 , встановлено, що о 15 год. 30 хв. 48 сек. ОСОБА_5 здійснила поштовх коліном ззаду у ногу ОСОБА_7 . У відповідь ОСОБА_7 наніс удар по нозі ОСОБА_5 , а остання після цього нанесла удар у плече, зачепивши плече по дотичній. Після цього ОСОБА_7 навідмаш правою рукою наніс удар у голову ОСОБА_5 , від чого її відкинуло назад. І тоді ж остання нанесла ОСОБА_7 удар ногою у тулуб, але той заблокував цей удар рукою та наніс удар рукою по руці ОСОБА_5 , а згодом наніс удар ногою у ногу. Зазначені дані відеозапису підтверджують ту обставину, що ОСОБА_5 дійсно намагалася припинити руйнування паркану із сітки, та здійснила поштовх у ногу ОСОБА_7 своєю ногою. У відповідь ОСОБА_7 наніс із значною силою удар у ногу. Після нанесення удару у ногу потерпіла намагалася нанести удари ОСОБА_7 та у них виникла обопільна бійка, під час якої ОСОБА_7 спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Будь-якого небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_5 щодо ОСОБА_7 , який би зумовив стан необхідної оборони, судом не встановлено, у зв`язку з чим на переконання суду у діях ОСОБА_7 відсутній склад правомірного вчинку - необхідної оборони.

Крім того, судом не враховуються доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень та про необережне спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, оскільки зазначені доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, за даними відеозапису із камери, яка була встановлена на одязі ОСОБА_23 , встановлено, що ОСОБА_7 цілеспрямовано із значною силою наніс удару рукою у голову потерпілій ОСОБА_5 , від чого її відкинуло назад. Зазначений удар ОСОБА_7 наніс не під час падіння, а під час обопільної бійки із потерпілою. Наносячи удар із значною силою, ОСОБА_7 , на переконання суду, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв умисно.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд прийшов до переконання, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 ,мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також, що обвинувачений винуватий у його вчиненні, за що підлягає покаранню. Судом зазначені вище умисні дії ОСОБА_7 , які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_5 , кваліфікуються як кримінальне правопорушення кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Поряд з цим, як встановлено за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення неправильно зазначено час вчинення кримінального правопорушення, а саме зазначено, що кримінальний проступок було вчинено 26 березня 2024 року близько 15 год. 20 хв., хоча за даними відеозапису зазначені дії ОСОБА_7 були вчинені близько 15 год. 30 хв., у зв`язку з чим судом у мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення зазначається, що кримінальне правопорушення було вчинене 26 березня 2024 року близько 15 год. 30 хв.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд на підставі ст.ст.65,66-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків. Крім того, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, будучи раніше не судимим, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні, стороною обвинувачення такі обставини не зазначені у обвинувальному акті.

З урахуванням викладеного, на переконання суду ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати цілям покарання, передбаченим ч.2 ст.50 КК України, зокрема, буде пропорційною карою за вчинене кримінальне правопорушення та буде достатнім для виправлення засудженого, а також запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Представником цивільного позивача ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_6 пред`явлено до ОСОБА_7 цивільний позов про стягнення 4925,37 гривень на відшкодування майнової шкоди, 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 13 000 гривень витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_5 цивільний позов підтримала.

Обвинувачений цивільний відповідач ОСОБА_7 цивільний позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити.

На переконання суду цивільний позов потерпілої цивільного позивача ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За приписами ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що представником цивільного позивача на підтвердження майнової шкоди долучено копію із медичної картки амбулаторного хворого, копію мрт головного мозку, копію квитанції про оплату мрт обстеження, копії чеків про придбання ліків(т.1, а.м.к.п.69-83), оригінали яких були досліджені у судовому засіданні.

При цьому, на переконання суду цивільним позивачем доведено майнову шкоду у розмірі 2200 грн., яка полягає у витратах на мрт-обстеження, витратах на придбання ліків на суму 1127,01 грн. ( т.1, а.м.к.п.81,83), яка повинна бути стягнута із цивільного відповідача.

Поряд з цим, зазначені у чеку від 28 березня 2024 року (т.1, а.м.к.п.80) ліки на суму 530,37 грн. не призначалися потерпілій для лікування, доказів зазначеного факту цивільний позивач не надала. Зазначені у чеку від 30 березня 2024 року (т.1, а.м.к.п.81) ліки на суму 303,70 грн., а саме Магне В6 та Нообут, теж не призначалися потерпілій, а призначалися її сину ОСОБА_24 (т.1, а.м.к.п.73-75), який не є потерпілим та цивільним позивачем у кримінальному провадженні (інші ліки, зазначені у чеку від 30 березня 2024 року (т.1, а.м.к.п.81) на суму 775 ,61 грн. призначалися для лікування потерпілій). Також суду не надано для дослідження оригінал фіскального чеку від 31 березня 2024 року (т.1, а.м.к.п.82), у зв`язку з чим цивільним позивачем не доведено здійснені ним витрати на суму 764,28 грн.

Таким чином, в ході судового розгляду цивільний позивач, незважаючи на передбачений ч.3 ст.12 ЦПК України обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надав будь-яких доказів здійснених витрат у розмірі 1598,36 грн.

При цьому, судом на виконання вимог п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України в судовому засіданні було роз`яснено обов`язок цивільного позивача надати суду докази на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, наслідки вчинення та невчинення таких дій, проте позивачем будь-яких інших доказів не було надано.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення відшкодування майнової шкоди у розмірі 1598,36 грн. необхідно відмовити.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а згідно із п.2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із вимог ч.1 ст.1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Вирішуючи цивільний позов, суд бере до уваги, що згідно із висновком судово-медичної експертизи обвинуваченим потерпілій були спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Також, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із характеру діяння, кількості та локалізації тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , глибини фізичних та душевних страждань, що діями обвинуваченого було завдано фізичного болю потерпілій, а також враховуючи душевні страждання потерпілої, із врахуванням матеріального становища обвинуваченого та потерпілої, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов щодо стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково на суму 20000 гривень.

Крім того, в позовній заяві представник потерпілої цивільного позивача просив суд стягнути із ОСОБА_7 13 000 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу, а також у судовому засіданні просив стягнути із обвинуваченого витрати, пов`язані із прибуттям до місця судового провадження у розмірі 1637,87 грн.

Дослідивши вказані вимоги та долучені документи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником потерпілого надано акт виконаних робіт від 05 березня 2025 року (т.1, а.м.к.п.182), а також договір про надання правової допомоги від 27 березня 2024 року (т.2, а.м.к.п.20).

На підтвердження витрат, пов`язаних із прибуттям до місця судового провадження у розмірі 1637,87 грн. представником потерпілої надана довідка ФОП ОСОБА_25 від 06 березня 2025 року, а також електронні посадкові документи АТ «Укрзалізниця».

На переконання суду представником потерпілої цивільного позивача доведено здійснення потерпілою ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у розмірі 13 тисяч гривень, які підтверджуються оригіналом акту виконаних робіт від 05 березня 2025 року (т.1, а.м.к.п.182). Крім того, підтверджено факт здійснення потерпілою витрат, пов`язаних із прибуттям до місця судового провадження у розмірі 572,87 грн., що підтверджується електронними посадковими документами АТ «Укрзалізниця».

Проте, достатніх доказів оплати послуг з проживання у приміщенні ФОП ОСОБА_25 суду не надано. Зокрема, із довідки ФОП ОСОБА_25 від 06 березня 2025 року вбачається, що ОСОБА_5 проживала у апартаментах, вартість бронювання складала 1065 грн., проте не надано жодних документів, які б свідчили, що ФОП ОСОБА_26 здійснює діяльність з надання послуг, зазначених у довідці, а також, що останньому було здійснено оплату потерпілою зазначених у довідці коштів.

Таким чином, вимоги про відшкодування процесуальних витрат підлягають задоволенню частково.

Питання про долю речових доказів і документів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст.366-371,373-375 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3327 (три тисячі триста двадцять сім) грн. 01 коп. на відшкодування майнової шкоди, 20000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, 13 000 (тринадцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні 87 коп. витрат, пов`язаних із прибуттям до місця судового провадження, а всього 36 899 (тридцять шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 88 коп.

В задоволенні решти вимог цивільного позову представника потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 відмовити.

Речові докази та документи:

- документи, зазначені у постанові дізнавача від 28 березня 2024 року (т.2, а.м.к.п.17), після набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 ;

- диск із відеозаписом, наданий ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання (т.2, а.м.к.п.142)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок подається через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду

Хмельницької області ОСОБА_1