Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/6292/24
Провадження № 1-кп/279/659/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0001066 від 21.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Коростень Житомирської області, громадянин України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на час вчинення інкримінованого правопорушення працював на посаді інспектора сектору з протидії домашньому насильству відділу превенції Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, непрацюючий, неодружений, на утриманні має 1 малолітню дитину, з вищою освітою, раніше несудимий, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 20.11.2023 № 584 о/с призначений на посаду інспектора сектору з протидії домашньому насильству відділу превенції Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області. В силу згаданої посади ОСОБА_5 було відомо, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського.

При цьому, кожна особа, вступаючи на службу в поліцію, відповідно до ст.64 Закону, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто прйсягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки. Відповідно до п.11 ч.1 ст.7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу з гі лністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Згідно ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018) службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, бути вірним Присязі поліцейського; мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правовії акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини; надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від

дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також, які підривають авторитет Національної поліції України.

Також, розділом II Правил етичної поведінки поліцейських (затверджених наказом Міністра внутрішніх справ №1179 від 09.11.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 № 1576/29706) визначено, що поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, виявляти повагу до гідності кожної людини, справедлйво та неупереджено ставитися до кожного, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

Однак, ОСОБА_5 будучи працівником Національної поліції, знехтував зазначеними вимогами законодавства та в позаслужбовий час вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, 20.03.2024 близько 22 години 13 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Renault Mеgane» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі руху проїзної частини вулиці 1-го Травня у м. Коростені Житомирської області поблизу залізобетонної електроопори №16/74, у напрямку від вул. Сосновського до 1-го Зарічного провулку в темну пору доби, порушив вимоги п.п. 10.1, 11.3 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (в редакції від 09.02.2024), згідно яких: п. 10.1) перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.3) на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Так, за вказаних вище обставин, 20.03.2024 близько 22 години 13 хвилин, в порушення зазначених вимог «Правил дорожнього руху України» ОСОБА_5 , маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди за умови чіткого виконання зазначених пунктів ПДР України, рухаючись, по проїзній частині дороги вулиці 1-го Травня поблизу залізобетонної електроопори №16/74, що у м.Коростені Житомирської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, не забезпечивши безпеки дорожнього руху, виїхавши керованим автомобілем марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 на смугу зустрічного руху.

В результаті цього ОСОБА_5 автомобілем марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , створив небезпеку водієві автомобіля марки «BMW» моделі «5231» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , який керуючи даним автомобілем, рухався по вулиці 1-го Травня у м. Коростені Житомирської області на зустрічній для водія ОСОБА_5 смузі руху, зі сторони 1-го Зарічного провулку у напрямку руху до вул. Сосновського та не мав технічної можливості своїми однобічними діями уникнути зіткнення.

Внаслідок цього, на смузі руху автомобіля марки «BMW» моделі «5231» д.н.з. НОМЕР_2 , на відстані 42,86 м. від залізобетонної електроопори №16/74 по вул. 1-го Травня у м. Коростені Житомирської області відбулось зіткнення транспортних засобів - автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «BMW» моделі «5231» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому верхньої третини обох кісток лівої гомілки та закритого вивиху правої стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Такі необережні дії, які виразились в порушенні водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (в редакції від 09.02.2024), перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_4 тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Своїми необережними діями, які виразились порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

21.11.2024 між потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,471 КПК України, укладено угоду про примирення. Причому ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин. Між потерпілим та обвинуваченим досягнуто згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України, істотних для даного кримінального правопорушення обставин та покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Угодою передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, встановлені ст.476 цього Кодексу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1КК України і зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_5 ..

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання відповідно до укладеної угоди.

Прокурор в судовому засіданні проти затвердження угоди заперечив, вказуючи, що укладена угода про примирення не відповідає інтересам суспільства, оскільки основним об`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України виступають суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху, а додатковими життя і здоров`я людини.

Також зазначив, що не вбачає в діях обвинуваченого щирого каяття.

Просив відмовити в погодженні угоди про примирення укладеної між обвинуваченим та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_4 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який за місцем проживання та місцем попередніх робіт характеризується добре, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України у виді штрафу, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 тисяч гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Суд не погоджується з доводами прокурора, викладеними у запереченнях на угоди про примирення, які підтримані прокурором в судовому засіданні з огляду на наступне.

Так, КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Зі змісту Закону України №1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст.69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, санкція ч.1 ст.286-1 КК України визначена Законом №1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст.12 КК відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч.1 ст.286-1 КК України.

Крім того, Законом №1231-ІХ не було змінено положення ст.475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.

За змістом ст.1 КПК України та ст.75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Оскільки законодавець при прийнятті Закону №1231-ІХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст.69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч.1 ст.286-1 КК України, то доводи прокурора про невідповідність оскарженого вироку суспільним інтересам є безпідставними.

Мотивуючи своє заперечення п.2 ч.7 ст.474 КПК України, прокурор не конкретизує в чому на його думку полягає невідповідність умов угоди суспільним інтересам в даному конкретному випадку і чому в цьому кримінальному провадженні приватні інтереси обвинуваченого ОСОБА_5 і потерпілого ОСОБА_4 , які уклали між собою угоду про примирення, суперечать публічним інтересам.

Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_5 обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду потерпілому ОСОБА_4 ..

Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 , та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Відповідно до ст.124 КПК України витрати на залучення експерта слід стягнути із обвинуваченого. Арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався. Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України,

У Х В А Л И В:

Угоду про примирення від 21.11.2024 між потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять) тисяч гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати на проведення експертиз у сумі 12 116,48 грн..

Арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26.03.2024 - скасувати.

Речові докази у справі:

- транспортний засіб автомобіль марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області по вул.Кемського,3 м.Коростень - повернути у власність ОСОБА_5 ; ключ-карту від автомобіля марки«Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно розписки про прийняття на відповідальне зберігання ОСОБА_9 -залишити у власності ОСОБА_9 ;

- транспортний засіб автомобіль марки «BMW» моделі «5231» д.н.з. НОМЕР_2 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області по вул.Кемського,3 м.Коростень - повернути у власність ОСОБА_7 :

- речові докази змив із важеля перемикання коробки передач, змив із поверхні керма автомобіля, спрацьовану подушку безпеки із керма, 2 вирізи із сидіння водія автомобіля марки «Renault Megane» д.н.з. НОМЕР_1 , змив із ричага відчинення дверцят водія із салону автомобіля, змив з ручки дверцят водія із салону автомобіля, що зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів другого слідчого відділу (м.Житомир) у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий чи прокурор протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення мають право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до встановленої законом відповідальності. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя

копія згідно з оригіналом: