Провадження № 11-сс/4823/186/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001091 від 23.11.2024 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лани, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_11 до 30 травня 2025 року, з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження підозрюваному строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінальних правопорушень та дані про особу підозрюваного, те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, слідчий суддя дійшов висновку, що для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, який передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України або на розсуд суду. Зазначає, що при розгляді клопотання, необхідно було перевірити не лише вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій підозрюваного, а й наявність матеріалів, які підтверджують обставини, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні двох тяжких злочинів, внаслідок яких константовано смерть особи. Також звертає увагу, що на неодноразові клопотання про надання для ознайомлення висновків судово-медичних експертиз йому було відмовлено, але при будь-яких висновках судово-медичної, в тому числі й комісійної експертизи, інкримінувати підозрюваному обов`язкову ознаку об`єктивної сторони у вигляді настання смерті по двом статтям є незаконним. Вважає, що жодним доказом, який би прямо вказував на наявність в діях підозрюваного складу інкримінованих йому злочинів та наявність зазначених ризиків не обґрунтовано клопотанням сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Щодо ризику втечі, то він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, до того ж ризик перетину державного кордону повністю унеможливлюється у разі здачі ОСОБА_11 закордонного паспорту на зберігання відповідним органам. Щодо ризику можливості впливати на свідків та потерпілих, то прямих свідків обставин ДТП та залишення водієм в небезпеці пішохода у органу досудового розслідування не має. Ризик знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то сторона обвинувачення в першу чергу має вжити заходи на усунення цього ризику шляхом отримання відповідних речей і документів, а якщо такі заходи не були вжиті протягом розумного строку без поважних на то причин, то цей ризик не можна вважати актуальним та наявним у кримінальному провадженні. Враховуючи на те, що ОСОБА_11 добровільно з`явився до органу досудового розслідування, щиро розкаявся та надав правдиві показання, чим сприяв розкриттю інкримінованих йому злочинів, вживає заходи для відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_11 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора та потерпілих, які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001091 від 23.11.2024 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 22.11.2024 р. ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «Mercedes-BenzCitan» /д.н.з НОМЕР_1 /, рухався по вул. Центральна в с. Володькова Дівиця, Ніжинського району, Чернігівської області проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка рухалася у попутному з автомобілем напрямку руху в смузі руху автомобіля, після чого зник з місця пригоди. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці.

05.12.2024 р. ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України.

Постановою слідчого від 05.12.2024 р. підозрюваного ОСОБА_11 оголошено в розшук, а 17.12.2024 р. його було затримано на підставі ухвали слідчого судді та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.02.2025 р. строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4 (чотирьох) місяців, тобто до 05.04.2025 р.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12.02.2025 р., продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_11 до 05.04.2025 р. включно, без визначення розміру застави, яка залишена без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20.02.2025 р.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31.03.2025 р. строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 (шести) місяців, тобто до 05.06.2025 р.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 12.03.2025 р. захиснику відмовлено у задоволенні клопотання зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на заставу.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Повідомивши ОСОБА_11 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286. Ч. 3 ст. 135 КК України, слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа підозрюється у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

Отже, твердження апелянта про необґрунтованість підозри є безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність існування фактів, інформації, які можуть переконати в тому, що ОСОБА_11 міг вчинити кримінальні правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими та підтвердженими, ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, має зареєстроване місце проживання, яке відмінне від його фактичного місця проживання, високий рівень матеріального забезпечення, неодноразово офіційно перетинав державний кордон під час дії воєнного стану, беручи до уваги обставини цього кримінального правопорушення залишення місця ДТП та переховування від правоохоронних органів, з метою уникнення покарання, є вірогідність, що підозрюваний, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема, на території рф чи тимчасово окупованих частинах території України, оскільки на даний час деякі території України не є підконтрольними ЗСУ.

Крім того, не зважаючи на відсутність прямих очевидців ДТП, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як до приховування слідів злочину було залучено певне коло осіб, які хоча і не були обізнані з обставинами злочинів, проте також є свідками у розумінні ст.65 КПК України, оскільки їм відомі обставини, які підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Також, не слід виключати ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вірогідність перешкоджати кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження сформованих захисних версій, подальше приховування слідів злочину, що мало місце одразу після дорожньо-транспортної пригоди, вказує на об`єктивність існування ризику, оскільки досудове розслідування ще не завершено, не проведено всіх слідчих та процесуальних дій.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, без визначення застави, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги доведеність ризиків об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, зазначених в ч.3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою, а також те, що прокурором доведено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить проведення процесуальних дій і виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав згідно вимог ст.199 КПК України для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_11 .

Характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_11 , особливості поведінки останнього після їх вчинення, зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважив захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, з урахуванням особливостей вчинення кримінального провадження, поведінки підозрюваної особи після його вчинення, слідчому судді, суду, надано можливість не визначати для таких осіб альтернативних запобіжних заходів.

Слідчий суддя при ухваленні судового рішення керується виключно вимогами законодавства, які у даному конкретному провадженні є безальтернативними та категоричними, з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_11 , значний обсяг процесуальних дій, які необхідно виконати для того щоб скласти обвинувальний акт та передати його до суду.

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_11 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Всім іншим доводам, на які в апеляційній скарзі посилається захисник, апеляційний суд позбавлений можливості надавати оцінку законності на стадії перегляду ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_11 , необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і в ході апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі не зазначено переконливих доказів про зменшення або відсутність ризиків, вказаних в клопотанні та встановлених слідчим суддею.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4