ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/699/25 Справа № 204/2444/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000404 від 07.09.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області, учня другого курсу Дніпропетровського технікуму зварки та електроніки ім. Є.О.Патона у м. Дніпро, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 04 травня 2025 року, з заставою у розмірі 302 800 (трьох ста двох тисяч вісімсот гривень).

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів, з урахуванням тяжкості та характеру вчинених злочинів вказано, що раніше встановлені ризики у виді переховування, а також продовження злочинної діяльності є триваючими і запобігти останнім, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж застави у визначеному розмірі неможливо. Слідчим суддею, також враховані дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я та майновий стан.

В апеляції:

- захисник просить поновити строк апеляційного оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку зазначає, що копію повного тексту оскаржуваної ухвали захисник отримав 12 березня 2025 року, після чого адвокатом подано апеляційну скаргу. Вказує, що необізнаність з мотивами судового рішення унеможливлювало своєчасне складання змістовної апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на недоведеність заявлених ризиків, та безпідставне визначення найсуворішого запобіжного заходу до неповнолітнього. З посиланням на практику ЄСПЛ, вважає, що судом безпідставно не застосовано альтернативний більш м`який запобіжний захід.

Зауважує, що стороною обвинувачення не надано належних доказів того, що підозрюваний під час досудового розслідування здійснював спроби переховування чи продовження протиправної діяльності. Звертає увагу, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подано з порушення вимог ч. 6 ст. 199 КПК України. Вказує про порушення правил підслідності, оскільки слідчими органу поліції, всупереч вимогам ст. 216 КПК України здійснювалось досудове розслідування у даному провадженні.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано дані про особу підозрюваного, який є неповнолітнім, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, за місцем навчання характеризується позитивно.

Вказує, про те, підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.114-1 КК України, є безпідставною, оскільки авто перебувало у приватній власності та користуванні фізичної особи, не знаходилось на балансі ЗСУ, та не використовувалось в протидії військової агресії. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження причетності ОСОБА_6 до інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України. оскільки Покровський гірничо-збагачувальний комбінат та релейну шафу даного товариства не визнано об`єктами важливого народногосподарського чи оборонного значення.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів виходить з того, що слідчим суддею 06 березня 2025 року дійсно проголошеного лише резолютивну частину рішення, матеріалами справи не спростовуються доводи захисника про отримання ним саме 12 березня 2025 року копії судового рішення. За таких обставин, колегія суддів зважає на те, що відсутність повного тексту рішення унеможливлювала своєчасне складання вмотивованої апеляційної скарги, а тому з метою доступу до правосуддя, пропущений строк підлягає поновленню.

Заслухавши підозрюваного та його законного представника і захисника, які кожен окремо підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При продовженні строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 враховані об`єктивні причин, а саме закінчення строку досудового розслідування та скерування обвинувального акту до суду, а також продовження існування ризиків переховування і продовження злочинної діяльності.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії, як тяжких так і особливо тяжкого злочину проти власності та основ національної безпеки України, за які передбачено покарання у вигляді довготривалого позбавлення волі у тому числі і довічного з конфіскацією майна, а тому, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення винуватості, останній може вдатися до здійснення спроб переховування.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважається на те, що вказані ризики об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застави, особистого зобов`язання та поруки.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Про вагомість цього ризику, а також про існування ризику продовження злочинної діяльності свідчить і те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а саме диверсії та перешкоджанні законної діяльності ЗСУ та іншим військовим формуванням.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Що стосується апеляційних доводів щодо необґрунтованості підозри, то такі доводи були предметом ретельного дослідження слідчого судді, який проаналізувавши наявні в матеріалах докази об`єктивно дійшов висновку про наявність доказів, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що підозрюваний міг би скоїти злочин, що йому інкримінований, тобто ймовірно є підстави допустити його причетність до вчинення, у зв`язку з чим такі доводи сторони захисту не є достатньо обґрунтованими.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, доводи захисту щодо оцінки доказів, які містяться в матеріалах справи та недоведеності вини підозрюваного у скоєному є передчасними.

Щодо посилання в апеляції на не врахування слідчим суддею того, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, раніше не судимий, що на думку адвоката є підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків.

Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного з метою отримання грошової винагороди.

Також, враховується, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчилось і прокурором обвинувальний акт скеровано до суду, а тому враховуючи що найближчим часом ОСОБА_6 може постати перед судом, заявлені ризики продовжують існувати.

Враховується, що матеріали справи не містять застережень щодо неможливості перебування підозрюваного в умовах установи виконання покарань.

Зважається на те, що тривалість застосованого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованих злочинів та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом доказів, великою кількістю свідків та проведеними слідчими та розшуковими діями.

Апеляційні доводи щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними, оскільки попри встановлені ст. 183 КПК України обмеження підозрюваному визначено заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованих йому злочинів, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Доводи захисника щодо порушень прокурором строків звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, є безпідставними, оскільки попередньою ухвалою слідчого судді від 08 січня 2025 року, ОСОБА_6 строк тримання його під вартою був продовжений до 08 березня 2025 року включно, а тому прокурор звертаючись до суду 06 березня 2025 року вх.№7454, з клопотанням про продовження строку тримання під вартою дотримався п`ятиденних строків встановлених ч. 6 ст. 199 КПК України.

Окрім того, в обґрунтування вимог клопотання прокурором було долучено письмові докази на 124 аркушах.

Щодо доводів захисника про порушення правил підслідності визначених ст. 216 КПК України, як підстави для скасування оскаржуваної ухвали є неприйнятними, оскільки з наданих матеріалів та витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №7 від 07.09.2024 року слідує, що дійсно ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалось досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, що в свою чергу згідно вимог ч. 1 ст. 216 КПК України відносять до підслідності органів Національної поліції України. А тому, після того, як було встановлено, причетність ОСОБА_6 до скоєння злочинів, передбачених статтями 113 та 114-1 КК України, об`єднані матеріали кримінальних проваджень за підслідністю, відповідно до вимог ч. 2 ст. 216 КПК України були передані до слідчого відділу СБУ, яким в подальшому проводились усі слідчі розшукові дії в тому числі і повідомлення про підозру.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою,з визначеним розміром застави, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді та вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими. У подальшому доцільність тримання цього підозрюваного під вартою може бути предметом перегляду, втім та на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, окрім альтернативної застави.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді з мотивів наведених в апеляційній скарзі не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000404 від 07.09.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст.28, ч. 2 ст. 113 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4