ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1401/24

Провадження № 1-кс/210/693/25

03 квітня 2025 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

представника заявника, - адвоката: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), клопотання адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2025 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 поданого в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженню №0000158 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому заявник просив суд скасувати арешт майна в рамках кримінального провадження накладеного ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №210/1401/24, провадження 1-кс/210/1013/24) від 18.06.2024 року, а саме: ноутбуку марки «Asus», ноутбук марки «Dell», ноутбук марки «Lenovo», що поміщено до спеціального пакету НПУ №WAR1852748; мобільного телефону марки «Jigma», що поміщений до спеціального пакету НПУ №CRI1144248; банківську картку АТБ Абанк, банківську карту АТБ «Райфайзен банк», банківську картку АТБ моно банк, WIFI роутер 4G, сім карту «Київстар», картоприймач «Київстар», що поміщено до спеціального пакету НПУ №WAR1104436; оригінальну коробку з мобільного телефону «МІ 9Т», оригінальну коробку з мобільного телефону «IPhone 7», що поміщено до спеціального пакету НПУ № WAR1506900; WIFI роутер «TP-Linkee 220-G5», що поміщено до спеціального пакету № PSP4322140; системний блок «Lequiet», що поміщено до поліетиленового пакету та опечатано биркою, дві пластикові карти чорного кольору «Tangem», що поміщено до спеціального пакету НПУ №CRI1144249.

В обґрунтування заявленого клопотання представник заявника зазначив, що в провадженні СВ відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000158 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.06.2024 року накладено арешт на виявлена та вилучене 11.06.2024 року у ОСОБА_5 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . 15-16.02.2024 року ОСОБА_5 придбав майно на яке накладено арешт під час проведення обшуку, що підтверджується товарними чеками, тобто, навіть після внесення відомостей до ЄРДР що вказаного кримінального провадження, до якого ОСОБА_5 не має жодного відношення. На думку представника заявника, арешт був накладений не обґрунтовано, незаконно, а також в подальшому в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального правопорушення відпали потреби. Окрім того, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна. Посилаючись на вимоги ст. ст.ст. 167, 174 КПК України просив суд клопотання задовольнити у повному обсязі.

Присутній у судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 клопотання підтримав та посилаючись на обґрунтування наведені у клопотанні просив суд його задовольнити.

Присутня у судовому засіданні слідча слідчого відділу відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення заявленого клопотання та зазначила, що вилучені під час проведення обшуку 11 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Постанови про визнання та передачу речового доказу до камери схову від 08.10.2024 року вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом, досудове розслідування триває.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні СВ Відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000158 від 14.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.06.2024 року накладено арешт на виявлена та вилучене 11.06.2024 року у ОСОБА_5 майно в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження-судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому норми частини другої статті 173 КПК зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що адвокатами не доведено, що потреба у подальшому застосуванні арешту ноутбуку марки «Asus», ноутбук марки «Dell», ноутбук марки «Lenovo», мобільного телефону марки «Jigma», банківських карток АТБ Абанк, АТБ «Райфайзен банк», АТБ моно банк, WIFI роутер 4G, сім карти «Київстар», картоприймача «Київстар», оригінальної коробки з мобільного телефону «МІ 9Т» та «IPhone 7», WIFI роутер «TP-Linkee 220-G5», системний блок «Lequiet», дві пластикові карти чорного кольору «Tangem», відпали, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді було накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Так, на час розгляду слідчим суддею даного клопотання про скасування арешту майна, обставини, якими обґрунтовувався арешт не перестали існувати, а необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна не відпала, оскільки застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні на даний час.

Враховуючи, що обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для скасування арешту майна покладено на осіб, які звертаються з цим клопотанням, вони повинні обґрунтувати необхідність скасування арешту майна.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України - арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, його захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції». Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( справа «Антріш проти ФранціЇ»).

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар «Спорронг та Льон рот проти Швеції». Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами , які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на зазначене, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки заявником не представлено доказів того, що на теперішній час минула потреба в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження. На час розгляду клопотання у кримінальному провадженні №0000158 від 14.09.2023 року, збереження речового доказу на даному етапі досудового розслідування необхідне для забезпечення кримінального провадження, враховуючи що станом на час розгляду вказаного клопотання досудове розслідування триває.

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 369-372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , котрий діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 07 квітня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1