Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1349/24
Провадження № 1-кп/499/50/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука Олександра Олександровича, з участю: секретаря судового засідання Кирилової Світлани Федорівни, прокурора Мосура Максима Олександровича (далі також прокурор), обвинуваченого ОСОБА_1 (далі також обвинувачений, особа), захисника обвинуваченого адвоката Голованенко Катерини Олексіївни (далі також захисник) розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, обвинувальний акт кримінального провадження № 0000649 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Цибулівка, Великомихайлівського району, Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в будинку АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, не одруженого, який має базову середню освіту, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України (далі КК),

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного доведеним та стаття (частини статті) КК, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа таке

1.1. Президент України: - Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року з 24 лютого 2022 року на території України ввів воєнний стан; - Указом № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», що затверджений законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» оголосив загальну мобілізацію; - Указом від 06 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений законом України №2915-ІХ від 07 лютого 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжив з 19 лютого 2023 року строк дії воєнного стану на 90 діб; - Указом від 06 листопада 2023 року №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений законом України №3429-ІХ від 08 листопада 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжив з 16 листопада 2023 року строк дії воєнного стану на 90 діб; - Указом від 05 лютого 2024 року №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений законом України №3564-ІХ від 06 лютого 2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжив з 14 лютого 2024 року строк дії воєнного стану на 90 діб; - Указом від 06 травня 2024 року №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжив з 14 травня 2024 року строк дії воєнного стану на 90 діб; - Указом від 23 липня 2024 року №469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений законом України №3891-ІХ від 23 липня 2024 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжив з 12 серпня 2024 року строк дії воєнного стану на 90 діб.

1.2. Обвинувачений: з 05 жовтня 2022 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Центр), як військовозобов`язаний запасу Збройних Сил України другої категорії; пройшов військово-лікарську комісію (далі ВЛК), за результатами якої 03 вересня 2024 року визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, тобто він є військовозобов`язаним; був обізнаний про відсутність обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які надавали йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації; порушуючи приписи статті 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», належно повідомлений у встановленому законом порядку про необхідність прибуття до Центру на 09 годину 00 хвилин 04 вересня 2024 року для проходження військової служби за мобілізацією та попереджений про кримінальну відповідальність у разі неприбуття за повісткою, діяв умисно, реалізував умисел направлений на ухилення від мобілізації, усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, не прибув до Центру, отже ухилився від призову на військову службу під час загальної мобілізації, на особливий період, в період воєнного стану.

1.3. За таких фактичних обставин особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

2.Учасники судового провадження висловили таке

2.1. Обвинувачений у вчиненому діянні визнав себе винним повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованих діянь, а також додатково показав, що розкаюється у вчиненому.

2.2. Представник органу з питань пробації, належно повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, направивши до суду досудову доповідь щодо обвинуваченого, що за правилами частини 3 статті 327 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не перешкоджає судовому розгляду.

3.Докази на підтвердження встановлених судом обставин такі

3.1. За відсутності заперечень учасників судового провадження, добровільності їх позиції, сумнівів у правдивості свідчень обвинуваченого, суд, у порядку встановленому статтею 349 КПК, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням, що характеризують його особу документів, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються й правильно розуміються.

Обвинувачений повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. Під час допиту обвинувачений детально розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті та підпункті 1.1, 1.2. пункту 1 цього вироку, зокрема, місця, часу, мотиву, мети і способу вчинення кримінального правопорушення.

3.2. Довідка від 16 вересня 2024 року №750 свідчить, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є матір`ю та батьком обвинуваченого відповідно.

За довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №533489 виданої 13 вересня 2022 року ОСОБА_2 встановлена друга загальна група інвалідності безстроково (а.с. 56).

Висновок лікарсько-консультативної комісії від 13 вересня 2024 року свідчить, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує стороннього догляду (а.с. 58).

За довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №733282 виданої 01 липня 2014 року ОСОБА_3 встановлена друга загальна група інвалідності безстроково.

Висновок лікарсько-консультативної комісії від 13 вересня 2024 року свідчить, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може здійснювати догляд за хворими людьми з інвалідністю та людьми похилого віку (а.с. 58).

Акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 30 січня 2025 року свідчить, що обвинувачений здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 .

Довідка видана ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 лютого 2025 року свідчить, що обвинуваченому надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі також відстрочка), оскільки він зайнятий постійним доглядом за хворою матір`ю, яка потребує постійного догляду на строк до 08 травня 2025 року.

4. Положення закону, якими суд керувався такі

4.1. Захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України (стаття 17 Конституції України).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

4.2. У статті 1 Закону України «Про оборону» терміни вживаються у такому значенні: воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

4.3. Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено. До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через медіа (частина 1, 2 статті 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

4.4. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 1, 2 статті 50 КК).

Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (пункту 3 частини 1 статті 65 КК).

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2 статті 65 КК).

5. Мотиви призначення покарання такі

5.1. Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройні Сили України, інших воєнізованих формувань (далі ЗСУ) на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності ЗСУ на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Додатковий обов`язковий об`єкт правопорушення - встановлений законом порядок комплектування ЗСУ. Шкода, що спричиняється вказаному об`єкту посягання, характеризується такою протиправною поведінкою, коли особа, яка об`єктивно підпадає до призову за мобілізацію до ЗСУ, в односторонньому порядку свідомо виключає себе із передбаченого законом процесу формування ЗСУ на рівні забезпечення національної безпеки держави і захисту Українського народу.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що мобілізація це комплекс заходів, які здійснюються в державі з метою переведення органів державної влади, місцевого самоврядування та деяких інших органів на функціювання в умовах особливого періоду, а ЗСУ на організацію і штати воєнного часу. Ефективно дати відсіч нападникам на державу чи виконати зобов`язання по спільній обороні від агресора без швидкої і своєчасної мобілізації неможливо. Тому ухилення від призову до ЗСУ військовозобов`язаними громадянами під час воєнних дій, які розпочались або передбачаються, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони. Об`єктивна сторона виявляється в бездіяльності ухиленні будь-яким способом чи приводом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується прямим умислом. Тобто особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх вчинків, проте має намір і бажання так діяти, а саме досягти мети уникнути самого призову за мобілізацією.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає в прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Очевидно, що обвинувачений за відсутності доказів протилежного, прагнув досягти визначеної мети спрямованої на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки тільки з 30 січня 2025 року здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 та отримав 19 лютого 2025 року право на відстрочку, тобто вже після введення в Україні воєнного стану та призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

5.2. Оскільки, зважаючи на аналіз доказів встановлено, що обвинувачений, усвідомлював протиправність, суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, умисно вчинив дії за наведених у підпунктах 1.1, 1.2 пункту 1 цього вироку фактичних обставин, тому суд вважає доведеною його вину у вчинені кримінального правопорушення та такі його дії суд кваліфікує за статтею 366 КК, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

5.3. Суд зазначає, що дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд наголошує, що: особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень; у кожному конкретному випадку необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, зважаючи на цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість й достатність обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду під час призначення покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнає і Європейський суд з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За приписами статті 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами статті 65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

5.4. Зважаючи на приписи статей 65-68 КК, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, визнає його щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, а також встановив відсутність обставин що обтяжують покарання.

Суд враховує викладені вище обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, відомості про обвинуваченого як про особу, який: має постійне місце проживання; посередньо характеризується за місцем проживання; визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення; раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не є особою з інвалідністю, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває; офіційно не працевлаштований, зі слів займається домашнім господарством; здійснює догляд за матір`ю, якій встановлено 2 група інвалідності; натепер має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період строком до 08 травня 2025 року.

5.5. Одночасно суд звертає увагу на те, що поведінка обвинуваченого в суді не викликала до нього явної не довіри і не свідчила про його не бажання стати на шлях виправлення, а отже застосування до нього правил статті 75 КК повинно призвести до позитивних змін в особистості обвинуваченого та створити в нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки в суспільстві.

Відтак покарання без його фактичного відбування в місцях позбавлення волі буде справедливим і достатнім, а тому відповідає меті й загальним засадам призначення покарання, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність особи.

Суд теж враховує, що обвинувачений безсумнівно, як і кожний громадянин України має забезпечувати захист своєї Вітчизни, не тільки за допомогою зброї, але й будь-яким іншим способом, зокрема економічного зростання держави.

Позаяк, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки обов`язок всього Українського народу, а не тільки функція держави, бо, в умовах воєнного стану, справам виживання всієї нації має надаватися перевага, а інші бажання можуть бути обмежені, що є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки.

Себто, якщо певні особи не бажали з`явитися за викликом під час мобілізації, то вони мали та мають можливість виконувати інші функції, які сприятимуть забезпеченню суверенітету і територіальної цілісності України, економічній та інформаційній безпеці всіма можливими способами матеріального, морального характеру.

Інакше будь-які переконання зводяться нанівець, оскільки під загрозою існування опиняється не тільки держава, а й увесь Український народ, Вітчизна (Батьківщина, рідний край, рідний дім, сім`я, батько, мати тощо).

До того ж в умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, нації, Вітчизни існує нагальна потреба в належному комплектуванні Збройних Сил України для забезпечення відсічі збройної агресії.

Водночас суд враховує, що в будь-якому разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з реальним його відбуванням у виді позбавлення волі не буде перешкодою для здійснення догляду за ОСОБА_2 , виконання ним роботи після офіційно працевлаштуватися й відповідно здійснення допомоги Збройним Силам України, що сприятиме економічним інтересам суспільства, а також надалі за потреби його призову за мобілізацією.

Суд переконаний, що зважаючи на встановлені обставини суспільний інтерес, пов`язаний із забезпеченням невідворотності покарання осіб, які вчиняють кримінальні правопорушення, а також питаннями забезпечення виконання комплексу воєнних, економічних заходів здійснюваних задля збройного захисту держави та відсічі збройної агресії в співвідношенні повинен отримати більшу важливість, тоді як інтерес, що полягає в призначенні реального покарання за вчинення кримінального правопорушення одному обвинуваченому, має порівняно меншу важливість.

Заразом звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, в умовах воєнного стану, очевидно зменшить витрати пенітенціарної системи щодо необхідності його утримання в місцях позбавлення волі за рахунок платників податків.

Тому, з урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі зі встановленням випробування, тому застосовує положення статей 75, 76 КК.

5.6. Суд переконаний, що крім застосування до особи пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК, покладення на особу обов`язків передбачених пунктами 2, 3, 6 частини 3 статті 76 КК буде сприяти виправленню його поведінки та навпаки спонукати на дотримування встановлених судом вимог щодо вчинення «певних дій» направлених на саморозвиток особистості, допомогу іншим, особливо в умовах воєнного стану, зокрема спрямованих на допомогу Збройним Силам України, інтелектуального, соціального зростання його особистості.

Тому спрямування діяльності засудженого на відновлення його морального, психічного стану способом приведення його індивідуальної поведінки відповідно до загальновизнаних натепер суспільних правил і норм, яка може бути, зокрема направлена на допомогу Збройним Силам України, розвитку його особистої свідомості, що відповідатиме інтересам суспільства особливо в умовах збройної агресії російської федерації проти України, а також не суперечитиме дискреційним повноваженням суду та приписам пункту 6 частини 3 статті 76 КК, за якими суд може додатково покласти на особу звільнену від відбування покарання з випробуванням обов`язок дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення «певних дій».

Безсумнівно вчинення засудженим певних дій щодо допомоги Збройним Силам України та досягнення більшого рівня знань, навичок, творчих здібностей, покращення психологічного стану, які можуть включати такі дії та процеси, як читання книг, сприятиме відновленню його впевненості в собі, відчуття власної значимості, усвідомлення відповідальність перед власною совістю, попередніми, нинішнім та прийдешніми поколіннями, розуміння історії українського державотворення на основі здійсненого українською нацією, усім Українським народом права на самовизначення.

Саме тому покладення на засудженого обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 6 частини 3 статті 76 КК, зокрема й щодо прочитання книг: Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності, автор ОСОБА_4 , Тигролови, автор Іван Багряний, Подолати минуле. Глобальна історія України, автор ОСОБА_5 , а також вчинення дій направлених на допомогу Збройним Силам України, буде відповідати приписам статей 50, 65 КК та сприятиме виправленню засудженого, запобіганню вчинення ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Адже покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого способом виконання ним встановлених судом вимог щодо його особистого розвитку, щоб це дозволяло йому розкрити свій потенціал, виправити свою негативну поведінку, покращити якість свого життя, стати компетентним і впевненим в собі. Це безсумнівно може дати усвідомлення, що зміна на краще можлива, і готовність докладати зусиль для досягнення виправної мети.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішує суд під час ухвалення вироку, та положення закону, якими керувався такі

6.1. Суд не ухвалює рішення про цивільний позов, який в кримінальному проваджені не пред`явлений.

6.2. Сторони клопотань в порядку визначеному частиною 5, 9 статті 100 КПК не заявляли, тому питання про долю речових доказів судом не вирішувалось, оскільки речові докази суду надані не були.

6.3. Суд не здійснює, в порядку передбаченому статтями 124-126 КПК, розподіл процесуальних витрат за відсутності їх документального підтвердження.

6.4. Суд не ухвалює рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не заявлялися.

Керуючись статтями 368, 370, 374, 474, 475, 615 КПК, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання за статтею 336 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк три роки, з визначенням іспитового строку тривалістю три роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 3, 6 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_1 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- офіційно працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- вчиняти певні наступні дії:

прочитати книги: Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності, автор ОСОБА_4 ; Тигролови, автор ОСОБА_6 ; Подолати минуле. Глобальна історія України, автор ОСОБА_5 ;

щомісячно сплачувати на підтримку Збройних Сил України (Проект UNITED24 «Армія Дронів») на спеціальний рахунок (реквізити сплати: Національний банк України; МФО 300001; рахунок № UA0992708; ; отримувач: Національний банк України; призначення платежу: допомога ЗСУ для проєкту ОСОБА_7 ) грошові кошти в розмірі 700 (сімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення, способом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити (надіслати) учасникам судового провадження.

Суддя Олександр КРАВЧУК