УХВАЛА

про скасування арешту майна

Справа № 621/366/25

Провадження 1-кс/621/78/25

17 лютого 2025 року м. Зміїв Харківської області

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

слідчий ОСОБА_3 (не з`явилася),

прокурор ОСОБА_4 (не з`явилася)

заявник (власник майна) - ОСОБА_5 (не з`явився),

представник власника майна - адвокат ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_7 , поданого в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні ЄРДР №0000012 від 20.03.2021 за ч.1 статті 246 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

10.02.2025 до слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 , поданого в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні ЄРДР №0000012 від 20.03.2021 за ч.1 статті 246 Кримінального кодексу України

В обґрунтування клопотання зазначено, що ним надається правнича допомога ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000012 від 20.03.2021 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 статті 246 Кримінального кодексу України. 19 серпня 2021 року ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_9 по справі № 621/2450/21 було задоволено клопотання слідчого в цьому кримінальному провадженні та накладено арешт на тимчасово вилучене в зоді обшуку майно, належне ОСОБА_8 , а саме: бензопилу ТМ «STIHL» МS 180 з шиною; бензопилу ТМ «Husavarna» 365 з шиною; та двадцять шість металевих цепків від бензопили. З моменту накладення арешту на вказане майно і до часу звернення із клопотанням, тобто до 06.02.2025 року в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, ні власник майна ОСОБА_8 , ні його син ОСОБА_10 , не допитувалися, жодні слідчі дії в даному кримінальному провадженні на протязі 3 (трьох) років не проводяться. Таким чином, заявник вважає, що на даний час відсутня необхідність у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, яке невиправдано і безпідставно позбавляє законного володільця права на мирне володіння власним майном.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 наполягав на задоволенні клопотання та додатково повідомив, що в лютому 2023 року він звертався з аналогічним клопотанням до слідчого судді Зміївського районного суду, однак йому було відмовлено в його задоволенні, оскільки прокурором було надано копію постанови слідчого від 16.02.2023 року про призначення трасологічної експертизи в даному кримінальному провадженні. З моменту надання цієї постанови минуло вже два роки, і адвокат звернувся з адвокатським запитом до ННЦ «Інститут судових експертиз ім..засл.проф.М.С.Бокаріуса», у відповідь на який йому було повідомлено, що постанова слідчого про проведення трасологічної експертизи в даному кримінальному провадженні на виконання експертної установи не надходила, матеріали справи не направлялися. Вказане свідчить, про відсутність жодних процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, за яким спливає строк досудового розслідування, встановлений статтею 219 КПК України, а отже просив задовольнити клопотання в повному обсязі.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Слідчий ОСОБА_3 на виконання ухвали слідчого судді від 11.02.2025 направила для дослідження матеріали кримінального провадження ЄРДР №0000012 від 20.03.2021, а також подала письмову заяву, в якій просила розглянути клопотання за її відсутності.

Прокурор ОСОБА_4 подала письмову заяву, в якій просила розглянути клопотання за її відсутності та заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що досудовим розслідуванням встановлено, що вчиненим кримінальним правопорушенням завдано істотної шкоди довкіллю, а слідчому надано вказівки прокурора, виконання яких триває, а отже скасування арешту майна є недоцільним, в зв`язку з чим просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши доводи адвоката ОСОБА_6 та дослідивши матеріали досудового розслідування ЄРДР № 0000012, слідчий суддя встановив наступне:

19.03.2021 року до відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с.Гайдари, біля озера, виявлено незаконну порубку дерев.

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000012 від 20.03..2021 року за попередньою правовою квалифікацією за ч.1 статті 246 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.08.2021 року в даному кримінальному провадженні накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході обшуку у ОСОБА_8 , а саме: бензопилу ТМ «STIHL» МS 180 з шиною; бензопилу ТМ «Husavarna» 365 з шиною; та двадцять шість металевих цепків від бензопили.

Місцем зберігання арештованого майна визначено відділ поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування ЄРДР №0000012 від 20.03..2021 року, після накладення арешту слідчим суддею 19.08.2021 року в даному кримінальному провадженні здійснено:

-03.02.2022 постанова слідчого про призначення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи

-Висновок експерта надійшов 27.09.2022 року

-01.03.2022 постанова про закриття кримінального провадження;

-14.02.2023 постанова прокурора про скасування постанови про закриття кримінального провадження

-16.02.2023 постанова про призначення трасологічної експертизи (матеріали справи до експертної установи не направлялися)

-Постанова від 19.02.2023 про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження (клопотання адвоката в матеріалах справи відсутнє)

-Вказівки прокурора по кримінальному провадженню від 04.09.2024

-Згідно відповіді ННЦ «Інститут судових експертиз ім..засл.проф.М.С.Бокаріуса», у відповідь на який йому було повідомлено, що постанова слідчого про проведення трасологічної експертизи в даному кримінальному провадженні на виконання експертної установи не надходила, матеріали справи не направлялися.

Дослідивши повно і всебічно матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:

Згідно пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, слідчий суддя здійснює повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, та зобов`язаний діяти у межах і відповідно до вимог закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 статті 174 КПК України, власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Відповідно до вимог абзацу 2 ч.1 статті 174 Кримінального процесуального кодексу, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною першою статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97 від 17.07.1997 року) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Маркс проти Бельгії", 1979 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що "право мирно володіти" передбачене ч.1 статті 1 Протоколу 1, становить традиційний і фундаментальний аспект права власності, в тому числі й право на користування власним майном.

Запобіжні заходи конфіскації, застосовані за відсутності кримінального вироку, мають забезпечувати необхідний баланс справедливості між переслідуваною органами держави законною метою і правами власності заявника ("Пендов проти Болгарії", 2020)

У справі "Dabiж v. Croatia", 2021, § 55, Суд постановив, що коли органи влади вилучають майно, вони також беруть на себе обов`язок піклуватися про нього та несуть відповідальність за пошкодження та/або втрату такого майна. У таких випадках фактично заподіяна шкода не повинна бути більшою за ту, яка є неминучою, якщо вона сумісна зі статтею 1 Протоколу № 1. Як наслідок, при арешті майна органи влади повинні не лише вживати розумних заходів, необхідних для його збереження, але національне законодавство має також передбачати можливість подання позову проти держави про відшкодування будь-якої шкоди, заподіяної внаслідок неспроможності зберігати майно у відносно хорошому стані.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Статею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власностi набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власностi вiдповiдно до закону. Нiхто не може бути протиправно позбавлений права власностi. Право приватної власностi є непорушним. Відповідно до ч.1 статті 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Згідно ч.1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В судовому засіданні підтверджено належними й допустимими доказами, що ОСОБА_8 є законним і добросовісним володільцем вилученого майна.

Правовою підставою для застосування арешту на тимчасово вилучене майно заявника стало те, що вказане майно є доказом у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, а незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому зашкодити інтересам досудового розслідування.

Підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України ні йому, ні жодній іншій особі в даному провадженні не оголошено.

Заявник позбавлений правом на мирне володіння, розпорядження, користування власним майном з 16.08.2021 року - тобто, більше, ніж 4 роки.

З часу вилучення арештованого майна до моменту розгляду клопотання будь-яких процесуальних дій та експертних досліджень з його використанням, органом досудового розслідування не здійснено, що свідчить про відсутність необхідності у подальшому застосуванні арешту.

Тривале, протягом невизначеного строку, позбавлення володіння належним заявнику майном, є невиправдано надмірним втручанням органів держави в право власності заявника.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна відпала, право власника вилученого майна підлягає захисту, а отже клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 131, 132, 170, 174, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 , подане в інтересах ОСОБА_8 , про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні ЄРДР №0000012 від 20.03.2021 задовольнити.

Скасувати арешт на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 19.08.2025, яке належить ОСОБА_8 , а саме на:

бензопилу ТМ «STIHL» МS 180 з шиною;

бензопилу ТМ «Husavarna» 365 з шиною;

двадцять шість металевих цепків від бензопили.

Зобов`язати уповноважених осіб відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області негайно повернути законному володільцю арештоване майно у кримінальному провадженні №0000012 від 20.03.2021

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20.02.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1