Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/237/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження № 295/16418/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівській області від 16.10.2013 року, який змінено ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2016 року. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував дані, які характеризують особу засудженого, який має сім`ю, неповнолітню дитину, вину визнав та щиро кається у вчиненому, працює стягнення погашені, при цьому має заохочення, тобто став на шлях виправлення. Вважає, що судом безпідставно не враховано думку адміністрації установи та прокурора про можливість звільнення ОСОБА_8 умовно достроково.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівській області від 16.10.2013 року за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2016 року в частині покарання, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В обгрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 не бажав працювати, працює лише з вересня 2024 року, 40 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що було накладено дисциплінарні стягнення, які на даний час погашені, має одне заохочення, вчинив особливо тяжкий злочин, невідбута частина покарання становить 1 рік 7 місяців 23 дні. Вказані обставини свідчать про те, що своєю поведінкою та ставленням до праці засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, а тому підстав для умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання не має.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який також підтримав апеляційну скаргу захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч.3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Козелецького районного суду Чернігівській області від 16.10.2013 року за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2016 року вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.10.2013 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінено та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з лютого 2017 року.

За час перебування в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» засуджений ОСОБА_8 допустив 21 порушення встановлених вимог режиму тримання, за що 21 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, оголошувалися догани, поміщався до карцеру, в останнє 16.02.2024. На даний час стягнення погашені у встановленому законом порядку. До праці не залучався, через небажання працювати, лише з вересня 2024 року працює та має одне заохочення за сумлінну поведінку та активну участь у роботах з благоустрою установи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», завдання програми виконує.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого та ставлення до праці, які б вказували на доведення виправлення останнього та не можуть на даний час слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаної заяви захисника в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від покарання без задоволення.

Також, колегія суддів відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.

Таким чином, доводи апелянта про те, що засуджений став на шлях виправлення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать даним про особу ОСОБА_8 , навіть з урахуванням характеристики засудженого від 09.01.2025, наданої захисником під час апеляційного розгляду.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на даний час не досягнуто виправного та превентивного впливу на засудженого, що є основними цілями застосування до особи покарання, та змін його особи, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.

Колегія суддів враховує, що поведінка засудженого, яка вказує на його виправлення, має бути стабільною в ході всього строку відбування покарання.

Таким чином, незважаючи на наявність формальної підстави для умовно-дострокового звільнення, зокрема факту відбуття певної частини призначеного судом строку покарання, відсутньою є фактична підстава, а саме стала тенденція засудженого до виправлення.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано даних про особу засудженого, який має сім`ю, неповнолітню дитину, вину визнав та щиро кається у вчиненому, працює, стягнення погашені, при цьому має заохочення, колегія суддів вважає безпідставними , оскільки вказані дані враховані судом першої інстанції в повному обсязі.

Доводи захисника про те, що судом безпідставно не враховано думку адміністрації установи та прокурора про можливість звільнення ОСОБА_8 умовно достроково, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки адміністрація установи з поданням про умовно- дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 не зверталася, а також суд не пов`язаний думкою прокурора та представника адміністрації в даному випадку, оскільки вони є суб`єктивними.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 листопада 2024 року, якою відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівській області від 16.10.2013 року за п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70 КК України, з урахуванням ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 23.05.2016 у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: