В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001957 від 07 жовтня 2024 року за обвинуваченням,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, студента 2 курсу ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», раніше не судимого,

у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 24.02.2022 No 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Близько 05 години 40 хвилин 07 жовтня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, під час дії на території України воєнного стану, відкрито, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільну небезпечність та протиправність, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, знаходячись у дворі загального користування між будинками No 7 та No 9 по вулиці Заньковецької в м. Ужгород, скориставшись нічним часом доби та відсутністю перехожих на вулиці, підбігши ззаду до потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом ривка зірвав з неї наплічну сумку, ринкова вартість якої станом на 07.10.2024 року становить 356 (триста п`ятдесят шість) гривень. В середині сумки знаходився гаманець, вартість якого станом на 07.10.2024 становить 43 (сорок три) гривні, з грошовими коштами в сумі 2550 (двох тисяч двохсот п`ятдесяти) гривень, мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 9А, ІМЕІ - НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до висновку експерта СЕ-19/107- 24/10892-ТВ станом на 07.10.2024 становить 1740 (одна тисяча сімсот сорок) гривень, банківська картка AT КБ «Привабанк» № НОМЕР_2 , дисконтні картки, брелок від вхідних дверей під`їзду будинку, після чого втік з місця вчинення злочину в напрямку будинку № 4 по вул. Заньковецької в м. Ужгород.

Знаходячись біля під`їзду № 6 будинку №4 по вул. Заньковецької в м. Ужгород ОСОБА_4 відкрив викрадену сумку після чого заволодів мобільним телефоном марки Xiaomi Redmi 9А, ІМЕІ - НОМЕР_1 та грошовими коштами в сумі 2550 гривень, після чого викинув сумку та гаманець.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 , матеріального збитку на загальну суму 4689 (чотири шістсот вісімдесят дев`ять) гривень.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_4 , винним та призначити йому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням вимог ст. 69 КК України, з застосуванням вимог ст.ст. 75,76, 104 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Попросив вибачення у потерпілої. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Просив врахувати, що він працює неофіційно на будівництві, але продовжує навчання.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 просила врахувати пом`якшуючі обставини справи, та застосувати відносно ОСОБА_4 покарання в порядку вимог статті 69 КК України. Крім цього просила приєднати до матеріалів провадження докази відшкодування збитків потерпілій в повному обсязі, а саме у розмірі 1150 грн..

Захисник обвинуваченого просив врахувати пом`якшуючі обставини справи, та застосувати відносно ОСОБА_4 покарання в порядку вимог статті 69 КК України.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Згідно наданої в судовому засіданні заяви просить проводити судовий розгляд без її участі.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, захисник та прокурор не заперечили щодо встановлених фактичних обставин, потерпілий не з`явився в судове засідання, заяв про заперечення встановлених фактичних обставин справи не подавав до суду, суд, на підставі ч. 3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин справи, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд оцінює, що обвинувачений у судовому засіданні визнав, що фактичні обставини відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, у суду не має.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Таким чином, обвинувачений був вільним у реалізації процесуальних прав сторони захисту.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

З врахуванням обсягу доказів, які досліджувались у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає: покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, є умисним злочином, дані про особу, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, та відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, призначає покарання необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, про що свідчила його поведінка в судовому засіданні, засудив свою протиправну поведінку, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, э неповнолітнім, із неповною середньою освітою, студента 2 курсу ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», раніше не судимого, вказані обставини не заперечувались сторонами провадження. Потерпіла цивільний позов не подавала.

Також, на підставі ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було.

Суд враховує, що ОСОБА_4 , згідно довідки ДОП СДОП ВП Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем навчання характеризуються посередньо, до адміністративної відповідальності не притягався.

Згідно відомостей матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Відомостей у матеріалах справи, що обвинувачений перебуває на обліку психіатра, нарколога відсутні, останній має постійне місце проживання, зазначає.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (див. п. 31 Рішення Sadocha v. Ukraine, заява № 77508/11), суд неодноразово повторював, що для того, щоб втручання було пропорційним, воно має відповідати серйозності вчиненого правопорушення, а санкція - серйозності злочину, який вона має покарати.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи (пункти 4.1., 4.2. мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання)).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; враховує пом`якшуючі обставини зазначені вище, розмір матеріальних збитків, завданих потерпілій особі, та те що згідно обвинувального акту матеріальну шкоду було відшкодовано, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, потерпіла сторона не заявляла претензій матеріального або морального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є неповнолітнім, згідно наданої характеристики за місцем проживання характеризуються посередньо, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався.

Також суд враховує, що хоча обвинувачений і вчинив кримінальне правопорушення під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території м. Ужгород Закарпатської області, поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ.

Зазначене вище, з урахуванням особи винного, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч. 4 ст. 186 КК України, а тому суд приходить до висновку, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України буде явно несправедливим, а тому зазначене відповідно до частини першої статті 69 КК України є підставою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 статті 186 КК України.

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_4 , необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням частини першої статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Оцінюючи всі вищезазначені обставини щодо скоєних злочину у їх сукупності, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, суд вважає, що розмір покарання ОСОБА_4 , за ч.4 ст. 186 КК України, з урахуванням статті 69 КК України, відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та вважає, що лише таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення злочинів як ним самими, так і іншими особами.

З урахуванням двох, встановлених судом пом`якшуючих покарання обставин щодо обвинуваченого, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та позитивних даних про особу обвинуваченого, суд керуючись статтями 65-67, 69 КК України, знаходить необхідним призначити ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, що буде необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно висновку досудової доповіді 46/ДД/2024 відносно ОСОБА_4 орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства за умови, здійснення нагляду, застосування соціально-виховних заходів спрямованих на протиправність та запобігання вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст. 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Згідно до ч.2 ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі.

Крім того, з урахуванням відсутності у обвинуваченого судимостей, позитивних характеристик, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без відбування ним покарання, а тому до призначеного судом основного покарання слід застосувати ст.ст. 75, 76, 104 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного основного покарання з випробуванням на певний строк.

Суд, враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений за вчинене ним кримінальне правопорушення не уникнув, другорядну роль кари як мети покарання, вважає можливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Таке покарання, на переконання суду, є не лише співмірним протиправному діянню, а й необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів та запобігатиме вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, наслідки, розмір завданої шкоди, його особу який вину у вчинені злочину визнав повністю, щиро покаявся, врахувавши висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, згідно обвинувального акту матеріальний збиток відшкодовано, цивільний позов не заявлено потерпілим, за місцем проживання характеризується позитивно, відомостей про перебування на обліку в лікаря нарколога відсутні, є неповнолітнім та відсутність обтяжуючих обставин та призначає покарання за ч.4 ст. 186 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Враховуючи всі встановлені обставини та дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , спосіб його життя, суд приходить до переконання, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства протягом іспитового строку, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і буде відповідати основним засадам та принципам індивідуалізації, обгрунтованості, гуманності, законності та справедливості призначення покарання, та дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії та стати на шлях виправлення в результаті проведення органами пробації профілактичних заходів.

Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75,76, 104 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Прокурором подано клопотання про продовження дії запобіжного заходу.

У зв`язку із призначенням покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 та звільненням його від відбування покарання з випробуванням, обраний запобіжний захід неповнолітньому обвинуваченому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.124 ч.2 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз. У кримінальному провадженні щодо неповнолітнього суд може покласти процесуальні витрати на батьків, опікунів або піклувальників.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-товарознавча експертиза, та дактилоскопічна експертизи, на проведення експертизи згідно довідки було витрачено 1989 гривень 75 копійок та 2387 гривень 70 копійок. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1989 гривень 75 копійок та 2387 гривень 70 копійок.

Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2024 року було накладено арешт на речі, видані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: пусту пачку від цигарок «Lucki Strike»; грошові кошти в сумі 1020 гривень, 4 купюри номіналом 200 гривень серійні номера ГЄ9404944; АЛ4846293; ЕЖ3978478; ЄИ8258012, 2 купюри номіналом 100 гривень, №АБ0038700; АЕ5915727; 1 купюру номіналом 20 гривень № ЄА6476119; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A», ІМЕІ НОМЕР_1 , в корпусі синього кольору з сім карткою № НОМЕР_3 ; спортивні штани сірого кольору;футболку білого кольору з емблемою «Nike»; футболку чорного кольору емблемою «Adidas» та на грошові кошти, а саме: дві купюри номіналом 200 гривень, серійні номери: ДА3773963; ЕЄ7173242, видані до огляду ОСОБА_8 07 жовтня 2024 року. В судовому засіданні учасники провадження не заперечували те, що грошові кошти та мобільний телефон належить потерпілій ОСОБА_7 .

Питання про речові докази слід вирішити, відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100,349,368-370,373,374,394,395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням ст.69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`яти ) років.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 2 (два) роки на підставі ст.ст. 75, 104 КК України.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2024 року на речі, видані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: пусту пачку від цигарок «Lucki Strike»; грошові кошти в сумі 1020 гривень, 4 купюри номіналом 200 гривень серійні номера ГЄ9404944; АЛ4846293; ЕЖ3978478; ЄИ8258012, 2 купюри номіналом 100 гривень, №АБ0038700; АЕ5915727; 1 купюру номіналом 20 гривень № ЄА6476119; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A», ІМЕІ НОМЕР_1 , в корпусі синього кольору з сім карткою № НОМЕР_3 ; спортивні штани сірого кольору;футболку білого кольору з емблемою «Nike»; футболку чорного кольору емблемою «Adidas» та на грошові кошти, а саме: дві купюри номіналом 200 гривень, серійні номери: ДА3773963; ЕЄ7173242, видані до огляду ОСОБА_8 07 жовтня 2024 року.

Речові докази : грошові кошти в сумі 1020 гривень, 4 купюри номіналом 200 гривень серійні номера ГЄ9404944; АЛ4846293; ЕЖ3978478; ЄИ8258012, 2 купюри номіналом 100 гривень, №АБ0038700; АЕ5915727; 1 купюру номіналом 20 гривень № ЄА6476119; мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A», ІМЕІ НОМЕР_1 , в корпусі синього кольору з сім карткою № НОМЕР_3 ; кошти, а саме: дві купюри номіналом 200 гривень, серійні номери: ДА3773963; ЕЄ7173242 повернути потерпілій ОСОБА_7 , пусту пачку від цигарок «Lucki Strike» - знищити; жіночку сумочку рожевого кольору, гаманець чорного кольору, банківську картку, дисконтні картки, які були повернути потерпілій ОСОБА_7 вважати повернутими потерпілій; спортивні штани сірого кольору;футболку білого кольору з емблемою «Nike»; футболку чорного кольору емблемою «Adidas» повернути власнику.

Процесуальні витрати пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, дактилоскопічної експертизи, вартість проведеної експертизи у розмірі 1989 гривень 75 копійок та 2387 гривень 70 копійок, стягнути з законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Запобіжний захід неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 обраний у виді домашнього арешту у визначений час доби скасувати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1