Дата документу 20.01.2025 Справа № 333/7937/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7937/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/420/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та доведеністю прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що прийнята без з`ясування усіх належних обставин.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що клопотання прокурора обвинуваченому вручено перед судовим засіданням, а їй взагалі не вручалось, що є порушенням вимог ст. 10, ч. 1 ст. 194 КПК України.

Зазначає про недоведеність ризиків, на які посилається прокурор.

Вказує, що наразі досудове розслідування завершено, обвинувальний акт скеровано до суду, що вказує на те, що сторона обвинувачення провела всі необхідні процесуальні та слідчі дії, судові експертизи, допитала всіх осіб, яких вважала необхідним допитати.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 до моменту його затримання, знаходячись на волі мав можливість здійснити дії щодо переховування, проте, з його боку таких дій вчинено не було, що свідчить про відсутність такого ризику.

Крім того, вказує, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має сина та доньку, з якими існує стійкий - психологічний зв`язок, є пенсіонером, має хронічні захворювання, лікування яких в умовах СІЗО практично неможливе, позитивно характеризується за місцем проживання, не притягувався до кримінальної відповідальності.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 год. вечора до 7 год. ранку за місцем реєстрації та фактичного проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що до затримання обвинувачений не переховувався, навіть після дзвінка з поліції, він перебував у своєму гаражі та чекав приїзду працівників поліції. Вказала про вік та стан здоров`я обвинуваченого унеможливлюють тримання обвинуваченого під вартою. Зауважила, що заявлені стороною обвинувачення ризики тільки повторюються при продовженні запобіжного заходу та нових ризиків не з`явилось. Вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде сприятиме ефективному розгляду справи, належному медичному лікуванню ОСОБА_7 та забезпеченню його безпеки в умовах воєнного стану.

Захисник - адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та вказав про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку своїх захисників та зазначив про свій поганий стан здоров`я та про свою невинуватість в інкримінованому злочині.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що ті ризики, які були встановлені судовими рішеннями про обрання та продовження запобіжного заходу існують та на даний час не зменшились.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисників, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положеннями ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вище наведених вимог.

Так, положення КПК України вказують, що важливим елементом при встановленні підстав для продовження строку дії запобіжного заходу є не лише наявність ризиків, які існували при обранні запобіжного заходу, а і ті обставини, що до завершення дії попереднього судового рішення про обрання запобіжного заходу вони не зменшилися або з`явилися нові. Доведення таких обставин покладається на слідчого, прокурора.

Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Як встановлено з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суд, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою послався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Дійсно, як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, водночас, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не може ґрунтуватися тільки на тяжкості інкримінованого злочину.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце проживання та реєстрації, є пенсіонером, є особою похилого віку (72 роки), раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки.

Отже, на переконання колегії суддів, ризик переховування продовжує існувати, проте, на цей час він не є настільки високим, що для його запобігання необхідно продовжувати застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду про продовження існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілу, разом з тим, встановлення обвинуваченому обов`язку не спілкуватись зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні, значно нівелює вказаний ризик.

Також, слід зауважити, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово, що також мінімалізує ризики, на які посилається прокурор в клопотанні та суд в оскаржуваній ухвалі.

На переконання колегії суддів, прокурор в своєму клопотанні не зазначив обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд враховує вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Із наданої стороною захисту медичної документації випливає, що обвинувачений має ряд хронічних захворювань.

Відповідно до інформації, наданої з філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області, ОСОБА_7 має ряд встановлених в умовах слідчого ізолятору діагнозів, зокрема, в тому числі, нейросенсорна втрата слуху, нейросенсорна приглухуватість, подагричний артрит, початкова катаракта OD, та інші.

Вказані відомості свідчать, про те, що ОСОБА_7 є особою, яка потребує медичного догляду, враховуючи діагностовані у нього захворювання, виникнення та перебіг яких є неконтрольованим процесом з урахування його віку. Належний медичний нагляд та надання хворому медичних послуг, з урахуванням перебування його під вартою, є необхідними заходами, спрямованими на забезпечення невід`ємного права особи на життя.

Колегія суддів вважає, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 певних обов`язків, зокрема, не відлучатись з м. Запоріжжя без дозволу суду, не спілкуватися зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні, здати (за наявності) на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України, прибувати до суду, істотно зменшить встановлені ризики до мінімуму, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого протягом всього часу кримінального провадження та надасть змогу ОСОБА_7 отримати медичну допомогу, якої він потребує, але не може скористатися в умовах слідчого ізолятору.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Усталена практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження права та свобод людини, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, колегія суддів приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Щодо доводів сторони захисту про вручення клопотання обвинуваченому перед його розгляду судом, то з огляду на вимоги ст. 331 КПК України, які зобов`язують суд розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку, у суду не було підстав для не розгляду клопотання прокурора, навіть, за умови, що таке клопотання вручено в день його розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для запобігання встановленим ризикам, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає зміні.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2025 року, змінити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 6 лютого 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатись з м. Запоріжжя без дозволу суду;

- не спілкуватись зі свідками та потерпілою у кримінальному провадженні;

- здати (за наявністю) на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

- прибувати до суду.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту звільнити з-під варти.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4