Справа № 216/5488/17
провадження 1-кп/216/41/25
УХВАЛА

іменем України

26 лютого 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001963 від 07.08.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, з вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у званні капітан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання

Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 заявлено клопотання, в якому вона просить звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрити.

В обґрунтування клопотання зазначено, що події, викладені в обвинувальному акті, мали місце 06 серпня 2016 року. Враховуючи наведене, строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, передбачений ст. 49 КК України, сплив.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене захисником клопотання.

Судом були роз`яснено ОСОБА_4 наслідки закриття кримінального провадження, а також що підстави закриття кримінального провадження, передбачені ст. 49 КК України, виходячи з практики Верховного Суду, є нереабілітуючими, та він не позбавлений права вимагати продовження судового розгляду і ухвалення виправдувального вироку в разі, якщо наполягає на своїй невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

На уточнююче запитання суду обвинувачений пояснив, що вказані вище положення законодавства України йому зрозумілі та він просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судові засідання, які призначались на 17 лютого 2025 року та на 26 лютого 2025 року не з`явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи попереднім складом суду потерпілий та його представник неодноразово не з`являлись у судові засідання, саме: 25.07.2019р., 25.11.2019р., 13.03.2020р., 13.04.2020р., 30.06.2020р., 24.09.2020р., 29.07.2021р., 18.10.2021р., 07.12.2012р., 16.02.2022р., 04.04.2022р., 04.10.2022р., 01.02.2023р., 14.03.2023р.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, згідно обвинувального акту

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на ділянці місцевості між будинками №3 та №5 по вулиці Мартіна Шимановського в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, маючи умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесних ушкоджень на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , близько 20:05 годин 06.08.2016 умисно завдав потерпілому ОСОБА_6 не менше 2 ударів кулаками в ділянку обличчя, унаслідок чого потерпілий ОСОБА_6 не устояв на ногах та впав спиною на землю, вдарившись потиличною ділянкою голови об тверду асфальтовану поверхню.

Відразу ж після нього, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, направленні на умисне спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні до нього, у той час коли потерпілий знаходився в положенні сидячі на землі та намагався підвестись на ноги, умисно, зі значною силою завдав потерпілому ОСОБА_6 взутими ногами не менше ніж по одному удару в ділянки правої ключиці, грудної клітини та голови, після чого припинив свої злочинні дії.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 були спричинені фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді: садна потиличної ділянки голови та закритого перелому правої ключиці в середній третині.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 465 від 23.03.2017. виявлені у потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому правої ключиці, за своїм характером відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення згідно обвинувального акту

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Позиція суду

Щодо невизнання вини обвинуваченим

В Постанові Верховного Суду від 2603.2020 по справі № 730/67/16-к викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к, ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, в яких також зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання обвинуваченим вини має звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності заст. 49 КК(сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Враховуючи наведене, невизнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Щодо дослідження доказів та встановлення всіх обставин справи

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17,

суд касаційної інстанції висловив наступні висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження усієї сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та вини обвинуваченого у його вчиненні.

Щодо строків давності

Виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, відноситься до нетяжких, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Таким чином, станом на час подачі клопотання закінчились строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 року по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 року по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 року по справі № 466/5490/17, матеріально

-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності заст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5ст. 49 КК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

З наведених вище підстав суд зазначає, що з`ясування думки потерпілого для вирішення вказаного клопотання не є обов`язковим, оскільки за наявності відповідного клопотання обвинуваченого, звільнення його від кримінальної відповідальності є обов`язком суду.

Окремо суд вважає необхідним зазначити, що проходження ОСОБА_4 військової служби в лавах ЗСУ та зупинення кримінального провадження з цих підстав не є підставою для продовження строків давності з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Проходження ОСОБА_4 військової служби в лавах ЗСУ, на переконання суду, є поважною причиною неявки в судове засідання, а відтак - не відноситься до обставин, які можуть свідчити про умисне ухилення обвинуваченого від суду та свідоме порушення ним процесуальних обов`язків.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що обвинувачений ухилявся від суду та перебіг давності у зв`язку з цим зупинявся.

Щодо цивільних позовів

В ході судового провадження ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_4 .

Згідно з ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Таким чином, КПК України не передбачено можливість вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що вирішення по суті цивільного позову передбачає необхідність встановлення судом обставин кримінального правопорушення та вирішення питання щодо винуватості обвинуваченого.

Між тим, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд позбавлений можливості досліджувати докази та вирішувати питання щодо доведеності або недоведеності складу злочину в діях обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Аналогічні роз`яснення надані в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», згідно яких у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

КПК України не врегульовано питання, яке процесуальне рішення з приводу цивільного позову має право ухвалити суд в разі закриття кримінального провадження, зокрема у зв`язку із спливом строків давності.

При цьому КПК України передбачено два можливі процесуальні рішення за наслідками розгляду цивільного позову або вирішення його по суті, або залишення без розгляду.

За таких обставин суд вважає за необхідне керуватись висновками щодо застосування норм права, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, згідно яких коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене, суд застосує аналогію права та залишає цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 без розгляду.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, а також висновки щодо застосування норм права, викладені в Постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року по справі № 730/67/16-к, звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє ОСОБА_6 можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо інших питань

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. 284-285, 369-372, 392-393, 395 КПК України

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001963 від 07.08.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 - залишити без розгляду. Роз`яснити, що він має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Документи, долучені до матеріалів судового провадження зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 28.02.2025 року

Суддя ОСОБА_8