Справа № 136/226/25
Провадження №11-кп/801/475/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 06.02.2025 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 21.01.2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, непрацюючого, раніше судимого:

- вироком Липовецького районного суду від 25.10.2024 за ст. 390-1 КК України до пробаційного нагляду на строк один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 389 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Липовецького районного суду від 06.02.2025 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 389 КК України змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку вказати, що ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 389 КК України без призначення покарання.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2024 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок Липовецького районного суду від 06.02.2025 року залишити без змін.

Вироком Липовецького районного суду від 06.02.2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 3 статті 389 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

Згідно ч. 1 ст.71 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Липовецького районного суду від 25.10.2024, застосувавши правила складання покарань, визначені п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України у виді обмеження волі на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати починаючи з дня прибуття і постановлення на облік засудженого у виправному центрі.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи засудженим згідно вироку Липовецького районного суду від 25.10.2024 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік та покладено, у тому числі у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 59-1 КК України обов?язок у виді періодичної явки для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, ухилився від відбування вказаного покарання за наступних обставин.

Так 28.11.2024 до Вінницького районного сектору N? 3 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області надійшов вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2024 разом із розпорядженням про його виконання відносно ОСОБА_7

16.12.2024 органом пробації роз?яснено ОСОБА_7 порядок та умови перебування на обліку під час відбування покарання у виді пробаційного нагляду згідно ст. 49-1 КВК України, а також попереджено про наслідки невиконання обов?язків, покладених судом, та систематичного скоєння адміністративних правопорушень, про що відібрана підписка та інші документи, передбачені наказом №272/5 від 29.01.2019 «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов?язаних з позбавленням волі».

Крім того 16.12.2024 представником пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, з якою ОСОБА_7 ознайомлений під підпис.

Незважаючи на проведену профілактичну бесіду ОСОБА_7 19.12.2024 вперше без поважних причин не з?явився на реєстрацію до органу пробації, у зв?язку з чим 30.12.2024 представником пробації винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України.

У подальшому 02.01.2025 ОСОБА_7 вдруге без поважних причин не з?явився на реєстрацію до органу пробації, у зв?язку з чим 10.01.2025 представником пробації винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України.

У подальшому 16.01.2025 ОСОБА_7 втретє без поважних причин не з?явився на реєстрацію до органу пробації, у зв?язку з чим 17.01.2025 представником Пробації винесено застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України.

Таким чином ОСОБА_7 тричі без поважних причин не виконав обов`язок, покладений на нього вироком суду та який визначено ст. 59-1 КК України.

Причинами невиконання вироку Липовецького районного суду від 25.10.2024 стала зайнятість ОСОБА_7 особистими справами та небажанням виконувати вказане рішення суду.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на дату постановлення вироку суду досяг 63 років, суд першої інстанції не врахував, що той відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою пенсійного віку, а згідно ч. 3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі за ч.3 ст. 389 КК України не може бути застосовано.

При цьому враховуючи наявність непогашеної судимості за вироком Липовецького районного суду від 25.10.2024 року підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності відсутні.

Таким чином призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 389 КК України у виді обмеження волі судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягав до застосування, оскільки призначено покарання, яке в силу віку обвинуваченого не може бути йому призначено з огляду на законодавчі обмеження.

Крім того згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що єдине покарання у виді обмеження волі згідно санкції ч. 3 ст. 389 КК України ОСОБА_7 в силу його віку не може бути призначено, у зв`язку з чим підстави для застосування положень ст. 71 КК України з урахуванням приписів ст. 72 КК України відсутні, оскільки у даному випадку не призначалось покарання за останнє кримінальне правопорушення, а вирок Липовецького районного суду від 25.10.2024 відносно ОСОБА_7 підлягає самостійному виконанню.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місе це апеляційного розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, захисника ОСОБА_9 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 389 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обгрунтованими.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.10.2003 за N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок i звільнити засудженого від покарання, тобто постановляє обвинувальний вирок без призначення покарання.

Санкція ч. 3 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік і право на призначення пенсії за віком визначається в залежності від набутого особою відповідного страхового стажу і становить 60, 63 і 65 років.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не врахував, що той є особою пенсійного віку, та в порушення ч. 3 ст.61 КК України призначив покарання у виді обмеження волі.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про необхідність зміни вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, знайшли своє підтвердження, оскільки згідно з положеннями ч.3 ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі не може застосовуватися до осіб, що досягли пенсійного віку, а обвинувачений ОСОБА_7 на день ухвалення вироку, що оскаржується, а саме станом на 06.02.2025 року досяг віку 63 років, тобто досяг пенсійного віку.

При цьому враховуючи наявність непогашеної судимості за вироком Липовецького районного суду від 25.10.2024 року підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що єдине покарання у виді обмеження волі згідно санкції ч. 3 ст. 389 КК України ОСОБА_7 в силу його віку не може бути призначено, підстави для застосування положень ст. 71 КК України з урахуванням приписів ст. 72 КК України відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим у резолютивній частині вироку слід вказати, що ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 389 КК України без призначення покарання, а вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2024 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Липовецького районного суду від 06.02.2025 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 389 КК України змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку вказати, що ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 389 КК України без призначення покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування ст. 71 КК України.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2024 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок Липовецького районного суду від 06.02.2025 року залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4