Справа № 186/2185/24
Провадження № 1-кп/0186/286/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м.Шахтарське

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000409 від 28 вересня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Першотравенська, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця-санітара військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі відеоконференції)

захисників - адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції)

потерпілої - ОСОБА_9

обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ухвалою слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 30 днів, строк дії ухвали закінчується 24 січня 2025 року. Для досягнення мети і завдань кримінального провадження на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та необхідністю запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка та іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що оскільки ОСОБА_3 на підставі достатніх вагомих доказів, повідомлено про підозру у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який передбачена міра покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Крім того, вказаний ризик підтверджується поведінкою обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення покинув місце злочину та переховувався від органів поліції.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого, у тому числі, шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст.23 КПК України, а суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше (аналогічне) кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що також підтверджується репутацією самого обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, вчинені проти власності, що свідчить про небажання його ставати на шлях виправлення. Крім того, він не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може вчинити аналогічні кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі та прохав його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала клопотання прокурора та прохала його задовольнити.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання, прохали застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання в с. Миколаївка із застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, судом за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Також суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суд погоджується з доводами прокурора про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Такі висновки ґрунтуються на тому, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, враховуючи його вік та стан здоров`я, відсутність постійного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, а також те, що на даний час розгляд кримінального провадження не розпочато, свідки у судовому засіданні не допитувалися, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобіганню ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Така обставина, як усвідомлення тяжкості покарання, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_3 переховуватися від суду та планувати втечу.

Також, під час розгляду клопотання прокурор довів, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів (домашній арешт, застава, особиста порука та особисте зобов`язання) не буде дієвим для запобігання вищезазначеним ризикам та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на теперішній час необхідний для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам. Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Даних, які б безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, матеріали кримінального провадження не містять. Вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для тримання його в умовах ізоляції.

Продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_3 перебувати на волі.

Доводи сторони захисту про те, що більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, визначеним у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не заслуговують на увагу суду, оскільки враховуючи встановлені обставини, а також особу обвинуваченого, вони є непереконливими.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою слід задовольнити.

Відповідно до ст.183 ч.3 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі двадцяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вважаючи, що саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Крім того, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК, вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК.

Відповідно до частини четвертої статті 202 КПК, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст.331, 177-178, 183, 199, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання ОСОБА_3 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, під вартою на строк 60 днів по 13 березня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі двадцяти п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику ОСОБА_7 негайно після її оголошення та направити до ДУВП №4 для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1