Справа № 738/1701/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/867/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27.11.2018 Іллічівським міським судом Одеської області за п.п.4, 7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років;

відмовлено у задоволенні спільного подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, виправними роботами.

Місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування щодо засудженого ОСОБА_8 більш м`якого покарання, а саме виправних робіт, так як останній своєю поведінкою не довів свого виправлення.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою задовольнити подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради, замінивши йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням. Вказав, що місцевий суд взяв до уваги лише негативні характеристики ОСОБА_8 , без урахування даних, що характеризують його з позитивної сторони. Також місцевим судом не враховано, що наявні у нього стягнення погашені у встановленому законом порядку, а останнє отримано чотири роки тому - 27.10.2020, під час перебування в Одеському слідчому ізоляторі. Перебуваючи в Менській виправній колонії, він не отримав жодного стягнення, з першого дня працевлаштувався, має п`ять заохочень, характеризується виключно позитивно; виплачує потерпілій стороні матеріальні та моральні збитки; має міцні соціальні зв`язки. Крім того, апелянт звертає увагу, що протягом трьох років Менська виправна колонія втретє звертається з поданням про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, що свідчить про факт його виправлення та належну поведінку.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської міської ради, замінити ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, виправними роботами. Вказав, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, про що свідчить його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці. Також він характеризується позитивно, додержується режиму відбування покарання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебуває, працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов у гуртожитку. Стягнення, які були у засудженого, погашені. За час перебування у Менській виправній колонії №91 ОСОБА_8 має п`ять заохочень за дотримання правил поведінки та сумлінне ставлення до праці.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, або покарання у виді довічного позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, і зокрема, фактично відбув не менше двох третин строку покарання за особливо тяжкий злочин.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як убачається з п.17 вищевказаної Постанови, під час судового розгляду справ про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання. Підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є обставина, що засуджений не виправився, не довів своє виправлення, але став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбування більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Зразкова поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до покладених обов`язків насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів справи слідує, що вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2018 року, ОСОБА_8 засуджений за п.п.4, 7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення, за період з 02 травня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно з ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2018 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Відповідно до постанови Верхового Суду від 23 листопада 2021 року у порядку ч.2 ст.433 КПК України вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2018 та ухвалу Одеського апеляційного суду від 23.02.2021 щодо ОСОБА_8 в частині його засудження за ч.1 ст.296 КК України змінено; на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч.1 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; виключено з вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2018 та ухвали Одеського апеляційного суду від 23.02.2021 рішення про призначення ОСОБА_8 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України; у решті судові рішення залишені без змін.

Строк вiдбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 02 травня 2016 року.

Станом на 09 вересня 2024 року ОСОБА_8 відбув більше 2/3 частини призначеного судом покарання.

Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» від 16.07.2024 вказано, що засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 02 травня 2016 року. За час перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 характеризувався негативно, допускав порушення вимог встановленого режиму тримання, розпорядок дня виконував, одинадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому законом порядку, до суспільно корисної праці не залучався, заходи заохочення не застосовувалися. З 20 квітня 2021 року відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», де характеризується позитивно, дотримується вимог, що визначають порядок та умови відбування покарання, порушень розпорядку дня установи не допускає, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичних обліках не перебуває, має п`ять заохочень. З 08 вересня 2023 року по 31 грудня 2023 року був працевлаштований робітником контрагентського об`єкту ФОП ОСОБА_10 , де до роботи ставився добре, норми виробітку виконував, заохочень не мав. На даний час, на підставі договору №120 від 15 травня 2024 року, працевлаштований робітником контрагентського об`єкту ПП «ЗАВОДСІЛЬГОСПМАШ», де 05 липня 2024 року за сумлінне ставлення до покладених обов`язків працівника контрагентського об`єкту, дотримання правил поведінки отримав заохочення у вигляді подяки. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», яку виконує за планом, залучається до проведення ремонтних робіт відділу охорони, відвідує заходи виховного-та культурно-масового характеру.

Місцевий суд, дослідивши дані, що характеризують особу засудженого, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Посилання апелянтів на погашення дисциплінарних стягнень, застосованих до ОСОБА_8 , є слушними, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. А дотримання ОСОБА_8 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Що стосується рішення спостережної комісії, яка погодила застосування до засудженого пільги, визначеної ст.82 КК України, то у даному випадку рішення спостережної комісії має рекомендаційний характер і не є визначальним під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, виправними роботами.

Проходження засудженим ОСОБА_8 онлайн-курсів свідчить про підвищення його рівня самоосвіти, проте є недостатнім для встановлення факту, що він став на шлях виправлення у розумінні статті 82 КК України.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, відбув 3/4 частини строку призначеного судом покарання, що формально дає підстави для застосування умовно-дострокового звільнення. Проте короткострокова позитивна динаміка у поведінці засудженого за період, який безпосередньо передував розгляду клопотання та отримання засудженим 5 заохочень, може свідчити, що він стає на шлях виправлення. Однак, не може стверджувати, що він за увесь період відбування покарання повністю довів своє виправлення, а його ставлення до праці та поведінка свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Отже, місцевий суд при розгляді подання про заміну невідбутої частини покарання засудженому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі більш м`яким, виправними роботами, належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4