ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5765/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/82/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 17.05.2025.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого слідчий суддя виходив з того, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду необхідність обмеження права підозрюваного ОСОБА_7 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційних скаргах:

захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Свої вимоги мотивує тим, що вручена підозра ОСОБА_7 від 19.03.2025 є необґрунтованою і побудованою на припущеннях сторони обвинувачення.

Вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду нічим не підтверджується, і жодних доказів про його переховування, перебування в розшуку раніше і на даний час немає. Також вважає, що у випадку обрання ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, із покладенням обов`язку носити електронний засіб контролю, повною мірою на дасть органу досудового розслідування відстежувати місце знаходження підозрюваного, що унеможливить переховування останнього.

Щодо ризику незаконного впливу на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні звертає увагу, що в клопотанні не зазначено, яким чином підозрюваний може впливати на іншого підозрюваного у кримінальному провадженні та відсутнє будь-яке посилання на те, що він намагався чинити тиск на іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні, що давало б обгрунтовані підстави вважати, що він буде вчиняти такі спроби їх у майбутньому.

Також звертає увагу на те, що підозрюваний є молодою людиною, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на його утриманні перебуває неповнолітня донька, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ.

підозрюваний ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року скасувати та виправдати його за недоведеністю вини, оскільки не вважає доведеними доказами ті на які посилається слідчий суддя.

Свої вимоги мотивує тим, що докази є необгрунтованими, всебічно не розглянутими, а деякі взагалі не мають ніякого відношення до доказів.

Також зазначає, що у протоколі його допиту від 19.03.2025, він вказав, що у рюкзаках виявив пристрої схожі на вибухівку одразу перерізав проводи та відніс її подалі від помешкань, і поклав у ямку де з одної сторони будівлі закривав будівельний насип, а з інших боків схил та будівельне сміття. Що підтверджує відеозапис з місця події від 18.03.2025, який слідчий суддя використав даний доказ проти нього.

Підозрюваний не вважає доказами:

протокол обшуку житлового приміщення по АДРЕСА_2 від 18.03.2025, оскільки нічого не було вилучено;

протокол огляду місця події від 18.03.2025, так як поклав предмети у безпечне місце;

протокол допиту ОСОБА_11 від 18.03.2025, він є власник квартири, не заперечую перебування у його квартирі;

протокол допиту свідка ОСОБА_12 , який є таксистом і перевозив його та ОСОБА_21 до магазину АТБ, крім цього вказує на сторінку №4, абзац 1 де свідок говорить, що не помітив явного хвилювання у своїх пасажирів.

Також вказує, що не заперечує таким доказам, як:

протокол впізнання від 19.03.2025 ОСОБА_22;

протокол допиту ОСОБА_13 від 20.03.2025, оскільки його покази нічого не пояснюють і не доводять;

протокол допиту свідка ОСОБА_14 , не розуміє в чому доказ злочину;

протокол огляду вибухових пристроїв, так як знешкодив та викинув у безпечному місці;

прокол огляду технічних пристроїв АТБ від 19.03.2025, оскільки разів п`ять заходив скуплятися та залишав там речі і забирав.

Також звертає увагу на те, що:

протокол огляду телефонів від 19.03.2025, доводить лише те, що невідома особа хотіла скоїти щось дуже жахливе;

протокол проведення НСРД від 19.03.2025, видно співпрацю з невідомою людиною, який зробив ці вибухові пристрої та СБУ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг з викладених у них мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що задовольняючи клопотання слідчого про застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, передбачених ст.177 КПК України, обставин, передбачених ст.178 КПК України, мотивувавши своє рішення наявністю зазначених в клопотанні ризиків, обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування запобіжного заходу для запобігання відповідним ризикам.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею ретельно перевірені.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у вчиненні злочину за таких обставин: 24.02.2022 о 05:00 год., за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_15 , збройні сили Російської Федерації незаконно вторглись на територію України, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

У свою чергу ОСОБА_16 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , у березні 2025 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), використовуючи месенджер «Telegram», з аккаунтом « ОСОБА_17 » (електронне посилання - ОСОБА_18 ), який прив`язано до її мобільного номеру телефону НОМЕР_1 , розпочала листування з невстановленим на теперішній час представником спецслужб рф так званим « ОСОБА_19 » (електронне посилання - ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

У подальшому, в березні 2025 року ході листування невстановлений на теперішній час представник спецслужб рф так званий «Папа» направив ОСОБА_16 текстові повідомлення, в яких зазначив види завдань необхідних для виконання, а саме: отримання саморобних вибухових пристроїв та вчинення вибухів, підривів автомобілів військовослужбовців Збройних Сил України, а також виконання інших поточних завдань.

На вказані пропозиції ОСОБА_7 та ОСОБА_16 добровільно погодилися та надали згоду на отримання, транспортування та застосування саморобних вибухових пристроїв у зазначені «ОСОБА_19» місця, вчинення вибуху, підриву автомобілів військовослужбовців ЗСУ, а також виконання інших поточних завдань.

17.03.2025, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_16 , реалізовуючи свій злочинний умисел, на виконання отриманого від невстановленого на теперішній час представника спецслужб рф так званого «ОСОБА_23» завдання, з метою вчинення вибухів, які мали б створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мали б призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, прибули до м. Тернополя.

Надалі, 17.03.2025 о 12 год. 59 хв. ОСОБА_7 та ОСОБА_16 з метою реалізації вказаного злочинного умислу, заздалегідь спланувавши спосіб здійснення ними злочину, на виконання отриманого від невстановленого на теперішній час представника спецслужб рф «ОСОБА_23» завдання, прибули у м. Тернопіль до так званого «схрону», поблизу автозаправки «Motto» по вулиці Будного, 21, з метою відшукання двох саморобних вибухових пристроїв, які раніше було залишено з елементами приховування за невстановлених на даний час в ході досудового розслідування обставинах та час, але не пізніше 17.03.2025.

Після цього, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_16 , діючи всупереч «Положенню про дозвільну систему», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 з наступними змінами, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 з наступними змінами, тобто без передбаченого законом дозволу, незаконно отримавши вказані два саморобні вибухові пристрої, доставили їх у камеру схову «АТБ маркета», за адресою: м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 5б.

Ввечері 17.03.2025 ОСОБА_7 та ОСОБА_16 без передбаченого законом дозволу перенесли вказані саморобні вибухові пристрої за місцем свого тимчасового проживання - орендованого житла у будинку АДРЕСА_2 , для активації - приведення саморобних вибухових пристроїв у готовність до вчинення дистанційного підриву.

Того ж вечора ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_16 , приховав вказані два саморобні вибухові пристрої у лісосмузі, поблизу будинку №2 у провулку Цегельний в м. Тернопіль, за географічними координатами 49.542120, 25.586080.

19 березня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у готуванні до скоєння терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який мав би створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мав би призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.2 ст.258 КК України, та у придбанні, зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, скоєного за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст.28, ч.1 ст.263 КК України.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри є правильними, оскільки вони підтверджуються зібраними на цей час досудовим розслідуванням доказами, а саме: протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 19.03.2025; протокол обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 18.03.2025; протокол огляду місці події від 18.03.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 18.03.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 19.03.2025; протокол пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_12 від 19.03.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 20.03.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 18.03.2025; протокол огляду саморобних вибухових пристроїв від 19.03.2025; протокол огляду технічних приладів ТОВ «АТБ маркет» від 19.03.2025; протокол огляду мобільних телефонів ОСОБА_7 та ОСОБА_16 від 19.03.2025; протоколи проведення НСРД від 19.03.2025.

За наведених обставин слідчий суддя визнав установленим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.14, ч.2 ст.258, ч.2. ст.28, ч.1 ст.263 КК України.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 про відсутність доказів його причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, а саме даними протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 19.03.2025р., який фактично підтвердив, що за вказівками представника іноземної спецслужби разом з іншою особою прибув у м. Тернопіль та вчиняв незаконні діяння з вибуховими предметами; протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 20.03.2025р., яким підтверджується, що підозрюваний разом з іншою особою 17 березня 2025 року тривалий час перебували біля приміщення ТЦК і здійснювали фотозйомку його приміщення; протоколу огляду місці події від 18.03.2025р., в ході яких у підозрюваного ОСОБА_7 було виявлено і вилучено елементи саморобного вибухового пристрою та інструменти, а також поблизу будинку №2 провулку Цегельний в м.Тернопіль рюкзак чорного кольору з саморобними вибуховими пристроями (далі за текстом - СВП), які були приведені у безпечний стан в ході їх обстеження; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 18.03.2025р., показаннями якої підтверджується, що підозрювані орендували її квартиру під зміненими анкетними даними; протоколу допиту свідка ОСОБА_12 від 19.03.2025р., з яких вбачається, що підозрюваний мав намір привезти СВП на орендовану квартиру, але оскільки у дворі будинку був поліцейський автомобіль, то поїхали до магазину АТБ; протоколу огляду технічних приладів ТОВ «АТБ маркет» від 19.03.2025р., якими зафіксовано як підозрюваний та інша особа 17.03.2025р. залишають в камерах зберігання магазину чорний рюкзак; протоколу огляду саморобних вибухових пристроїв від 19.03.2025р. та протоколу огляду мобільних телефонів ОСОБА_7 та ОСОБА_16 від 19.03.2025р., на яких збереглась інформація про обставини готування та вчинення інкримінованих підозрюваному злочинів; протоколів проведення НСРД від 19.03.2025р., якими зафіксовано як підозрюваний разом з іншою особою дістають заздалегідь виготовлені СВП зі спеціально облаштованого сховку у м.Тернопіль та переміщують їх, а також підозрюваний у орендованій квартирі одягнувши рукавиці здійснює з цими СВП певні маніпуляції.

Аналізуючи доводи підозрюваного про те, він не мав наміру вчиняти терористичний акт, а навпаки знешкодив заздалегідь виготовлені СВП колегія суддів приходить до переконання, що вони не спростовують об`єктивних даних протоколів оглядів та НСРД, якими зафіксовано обставини незаконного поводження підозрюваного з вибуховими речовинами, а тому його версія подій не спростовує обґрунтованість пред`явленої підозри в повному обсязі та підлягає перевірці в ході досудового розслідування.

Оцінюючи доводи підозрюваного про непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів, слідчий суддя правильно вказав, що він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності для доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, а оцінює отримані докази на предмет їх вірогідності та достатності для застосування запобіжних заходів. Метою таких заходів є забезпечення ефективності кримінального процесу та уникнення перешкод у його проведенні.

Аналізуючи доводи сторони захисту про відсутність ризиків, визначених ст.177 КПК України, колегія суддів також приходить до переконання про необґрунтованість таких доводів.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

В ході розгляду клопотання слідчого в судовому засіданні встановлено відомості, які негативно характеризують підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих правопорушень, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , із середньою освітою, не одружений, не працюючий, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

Враховуючи наведені обставини і відомості про особу підозрюваного, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що підозрюваний ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від відповідальності. Так як зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Наведене узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справах:

«Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування;

«Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню;

а також у справах «Москаленко проти України», від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де вказано, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачені п.1 ч.1 ст.177 КПК не можна визнавати недоведеними.

Апеляційний суд погоджується також із висновками слідчого судді, про доведеність стороною обвинувачення ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що органом досудового розслідування проведено першочергові слідчі дії, спрямовані на встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню. У зв`язку із цим проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на проведення повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального правопорушення ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншою особою. При цьому, підозрюваний ОСОБА_7 , здійснюючи свою протиправну діяльність - готування до скоєння терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який мав би створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мав би призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та придбання, зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, скоєного за попередньою змовою групою осіб, дотримувався заходів конспірації. Крім того, перебуваючи на волі, він може знищити, приховати або спотворити документи, речі, які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, однак можуть в подальшому бути виявлені і використані як докази у зазначеному кримінальному провадженні та мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати.

Також апеляційний суд погоджується з висновком, що стороною обвинувачення доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України - впливу на іншого підозрюваного в даному кримінальному провадженні, оскільки він особисто знайомий із нею, а тому як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні, з метою дачі нею неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Також, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23, ст.224, ч.4 ст.95 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнати недоведеним.

Також апеляційний суд погоджується з висновком, що стороною обвинувачення доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя правильно взяв до уваги, що ОСОБА_7 , не працює, постійного законного заробітку не має, раніше судимий за вчинення злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та продовжив свою злочинну діяльність. Що свідчить про те, що перебуваючи на волі він продовжить свою злочинну діяльність, та може вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям "ризик" - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюються ще й інша особа, а отже існує ризик вільного їх спілкування, що перешкоджатиме кримінальному провадженню.

З урахуванням конкретних обставин інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення та даних про його особу в сукупності з наявними ризиками, що передбачені ст.177 КПК, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування.

Викладені в оскарженій ухвалі висновки слідчого судді належним чином мотивовані, з наведенням обґрунтованих підстав для застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення про відсутність підстав для застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави для скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, в даному випадку рішення слідчого судді щодо виду застосованого запобіжного заходу не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, на яку посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги про молодий вік підозрюваного, наявність постійного місця проживання і наявність неповнолітньої доньки не спростовують наведених в оскарженій ухвалі висновків слідчого судді.

За вказаних обставин апеляційний суд приходить до переконання, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування до підозрюваної тримання під вартою відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі підозрюваного, і на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для досягнення завдань кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до п.8 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про незаконність застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу є необґрунтованими, а тому підстави для скасування ухвали слідчого відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді