КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/9203/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1197/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000523 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік,

- за ч. ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку 26.12.2023 року.

Зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в період з 28.07.2023 року по 26.12.2023 року, зарахувавши у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком суду законної сили залишено запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою та продовжено утримувати останнього в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Вирішено долю щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 24.07.2023 року, близько 10.00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився по місцю свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 та знайомими ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

В цей час, у ОСОБА_6 раптово виник кримінальний противоправний намір на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який сидів на дивані в кімнаті.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний намір, діючи умисно, ОСОБА_6 взяв на кухні у праву руку кухонний на ніж та зайшов до кімнати де був ОСОБА_11 і почав розмахувати ножем перед ним.

В цей час, ОСОБА_11 , намагаючись захиститись, піднявся з дивану та хотів вибити ножа з рук ОСОБА_6 , однак ОСОБА_6 , маючи перевагу у свої фізичній силі, наніс один удар ножем ОСОБА_11 в область шиї з лівої сторони, заподіявши йому тілесне ушкодження у вигляді рани шиї розміром 5х0,05 см.

Згідно висновку судово - медичної експертизи, тілесне ушкодження у вигляді рани шиї виникло від дії ріжучого або колюче - ріжучого предмету. Згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», рана шиї розміром 5х0,5 см відноситься до легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів.

Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив дії, що виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_11 , тобто скоїв кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім того, 28.07.2023 року близько 09.00 год., ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знаходився по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 та знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В цей час, з мотиву ревнощів, у ОСОБА_6 виник кримінальний протиправний намір на вбивство своєї співмешканки ОСОБА_8 , яка в цей час спала на ліжку за вказаною адресою.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний намір, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_6 взяв у праву руку ніж та зайшов до кімнати ОСОБА_8 з метою її вбивства.

Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного наміру, ОСОБА_6 тримаючи ніж в правій руці наніс ОСОБА_8 вказаним ножем один удар в область грудної клітини зліва де знаходиться серце, спричинивши їй рану в області грудної клітини зліва, що проникає в плевральну порожнину з лівобічним гемопневмотораксом.

Після нанесення ножового поранення, ОСОБА_6 вийшов з приміщення кімнати, виконавши при цьому всі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було завершено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілу було вчасно госпіталізовано до відділення Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування, де надано медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив умисні дії, що виразились у закінченому замаху на вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині потерпілій ОСОБА_8 , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм Кримінального процесуального кодексу України, не відповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 - скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити мінімальне покарання в межах санкції данної статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосування норм ст.ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що кваліфікація дій обвинуваченого щодо закінченого замаху на вбивство ОСОБА_8 є невірною, а дії ОСОБА_6 в частині спричинення тілесних ушкоджень слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки наслідки передбачені ч. 2 ст. 15 КК України не настали. Апелянт вказує, що потерпіла ОСОБА_8 згідно першочергової довідки №1194 від 28.07.2023 року виданої «стаціонарним відділенням Бориспільської БЛІЛ» де зазначено, що « ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . АДРЕСА_2 зверталась за медичною допомогою на травмпункт КНП «ББЛІЛ» - діагноз: колото-різана рана в області грудної клітини зліва. Гемоторакс зліва, з проникненням в плевральну порожнину.» 28.07.2023 року після надання медичної допомоги ОСОБА_8 не була залишена в лікарні, а направилась до місця свого проживання, що говорить, про те, що спричинені їй тілесні ушкодження були не небезпечними для життя. Згідно висновку судово-медичного експерта № 119д від 12.09.2023 року тілесні ушкодження отримані ОСОБА_8 відносяться до тяжких за критерієм небезпечні для життя в момент заподіяння. Це все вказує про те, що дії вчинені ОСОБА_6 могли спричинити зовсім різні наслідки, як спричинення легких тілесних ушкоджень так і тяжких, але ні в якому випадку не вбивство ОСОБА_8 .

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_6 ніщо не заважало спричинити декілька ударів ножем, спричинити інші тілесні ушкодження, перешкодити виклику швидкої тощо, якби у нього був умисел на спричинення смерті ОСОБА_8 , однак даного умислу і наміру у нього не було. У оскаржуваному вироку відсутній опис умислу яким керувався ОСОБА_6 , а йдеться лише про намір, що в дійсності є необґрунтованим припущенням.

Також апелянт зазначає, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у скоєнні замаху на вбивство ОСОБА_8 не визнав, та вказав, що дійсно наніс удар ножом ОСОБА_8 в ліву частину тулубу, наміру вбити останню не мав. Допитана потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що їй дійсно завдані незначні тілесні ушкодження, вона почуває себе добре, претензій до ОСОБА_6 не має, любить його і все пробачає. Крім того, допитаний потерпілий ОСОБА_11 підтвердив факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , однак викриків з погрозами ОСОБА_6 в сторону ОСОБА_8 не було. Допитана свідок ОСОБА_10 підтвердила факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та надання їй допомоги, а також виклику швидкої, про факт погроз чи висловів про намагання вкоротити життя ОСОБА_8 зі сторони ОСОБА_6 не чула. Враховуючи все вищевикладене, прокурором в судовому засіданні не було доведено прямий умисел на спричинення ОСОБА_6 замаху саме на вбивство ОСОБА_8 .

Апелянт просить врахувати, ряд пом`якшуючих обставин, а саме примирення обвинуваченого з потерпілою, визнання вини у скоєнні умисного тяжкого тілесного ушкодження та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, вказує, що судові висновки висвітлені у вироку нічим не підтверджуються, не обгрунтовуються і є поверхневими. Наголошує, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, є не більш ніж статистичний показник працівників поліції, оскільки складається таке враження, що ч.1 ст. 121 КК України декреміналізовано.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм КПК України та не відповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 - скасувати та ухвалити новий вирок за ч. 1 ст. 121 ККУкраїни, призначивши ОСОБА_6 мінімальне покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції ухвалив доволі суворе покарання обвинуваченому, враховуючи обставини справи, його вік та визнання вини. Вказує, що ОСОБА_6 неодноразово просив у неї вибачення в судових засіданнях та між ними, каявся та даний факт і був примиренням між ними, а тому просить врахувати примирення між ними, як пом`якшуючу обставину.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції та прокурор не вірно трактували дії ОСОБА_12 , а саме як замах на вбивство. Так ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження ножем, але дані пошкодження були не тяжкими, оскільки вона вже того ж дня повернулась з лікарні додому. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не мав наміру вбивати її, він міг спричинити дані дії через ревнощі. Його дії не супроводжувались ніякими погрозами та висловами, щодо заподіяння їй смерті, та вважає, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України і то лише через висновок судово-медичного експерта, що тілесні ушкодження були тяжкими за критерієм небезпечі в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 - змінити, пом`якшити йому покарання, перекваліфікувавши його дії з більш сурових на менш суворі норми закону та застосувати до нього покарання, яке передбачає умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що він в ході судового розгляду у скоєнні кримінального правопорушення розкаявся, визнає вину та просить врахувати його поважний вік і стан здоров`я. Вказує, що від його дій ніхто не помер, на даний час у потерпілих задовільне самопочуття та вони не мають претензій до нього, а правопорушення він вчинив у стані ревнощів до своєї коханої жінки, яку застав з іншим чоловіком.

Під час апеляційного розгляду, за повідомленням ДУ «Київський слідчий ізолятор» стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі таких відомостей апеляційним судом зроблено запит до Київського відділу державної реєстрації смерті щодо наявності чи відсутності актового запису про смерть ОСОБА_6 , на який отримали копію актового запису про смерть ОСОБА_6 №18397 від 07.11.2024.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та прокурора, які просили суд скасувати вирок суду та закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно із вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за ч. ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч.7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Якщо зазначену обставину виявлено під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Відповідно до пунктів 10, 24 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження (тобто провадження у суді першої інстанції, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами), процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як зазначено у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 761/33482/16-к, від 01.03.2023 у справі № 759/11932/18 - закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, щодо якої здійснюється це провадження, крім випадків, коли воно є необхідним для реабілітації померлого, по суті означає припинення процесуальної діяльності щодо встановлення винуватості особи у вчиненні певного злочину та відмову держави від притягнення її до кримінальної відповідальності й призначення їй покарання. Припинення кримінального переслідування особи, яка померла, дозволяє уникнути надмірного витрачання ресурсів держави, адже продовження такого переслідування виключно заради формального визнання померлого винуватим у вчиненні злочину, як правило, не має жодного практичного сенсу.

При цьому в разі встановлення обставин, передбачених ст. 284 КПК України, суд апеляційної інстанції, за змістом ст. 417 КПК України, при вирішенні питання про закриття кримінального провадження скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 помер, що підтверджується Актовим записом про смерть №18397 від 07.11.2024, і у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відсутні будь-які дані, які б давали підстави для продовження кримінального провадження з метою реабілітації померлого, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 417 КПК України, дійшла висновку, що кримінальне провадження № 0000523 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України підлягає закриттю на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 407, 417 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000523 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000523 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України - закрити на підставі п.5 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Речові докази:

- металевий предмет, схожий на ніж з синім руків`ям; змиви речовини бурого кольору в будинку АДРЕСА_1 ; фрагмент тканини зі слідами речовини бурого кольору з простирадла; предмет, схожий на ніж, зі слідами речовини бурого кольору; що передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, - знищити;

- трудову книжку, паспорт громадянина України (ІД картка) та облікова картка платника податків на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити у сестри ОСОБА_6 - ОСОБА_13 .

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4