Справа № 344/849/25
Провадження № 11-сс/4808/41/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження №0000040 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 січня 2025 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваному у кримінальному провадженні за ч.4 ст.402 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 16 березня 2025 року включно з визначенням застави в розмірі 242240 гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 . Інший більш м`який запобіжний захід не буде дієвим для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З оскаржуваною ухвалою не погодилися та оскаржили в апеляційному порядку захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Апелянти оспорюють обґрунтованість ухвали суду, вважають її незаконною та необґрунтованою. Вказують, що підозра є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_7 більше 12 років є присвяченим охрещеним служителем релігійної організації «Свідки Єгови», а тому не може бути призвана на військову службу, а отже не може бути суб`єктом кримінального правопорушення передбаченого ст.402 КК України. Зазначена інформація підтверджується довідкою цієї релігійної організації №226 від 06.01.2025 року. Та обставина, що виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням «Свідків Єгови», до яких і належить ОСОБА_7 , встановлена на законодавчому рівні та підтверджена практикою ЄСПЛ. Зазначене підтверджує незаконність призову ОСОБА_7 на військову службу. Стверджує, що підозрюваний неодноразово наголошував на свої глибокі релігійні переконання, однак ані органом досудового розслідування, ані слідчим суддею дані обставини не були взяті до уваги. Оскільки наведені обставини виключають набуття ОСОБА_7 статусу військовослужбовця, підозрюваний ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінального правопорушення за ст.402 КК України.

Також апелянти вказують на невідповідність висновків слідчого судді, щодо доведеності слідчим та прокурором ризиків для обрання найсуворішого запобіжного заходу підозрюваному. Ризик переховування ОСОБА_7 спростовується тим, що останній будучи у військовій частині протягом 44 днів, не здійснив самовільне її залишення, кордон України перетнути також не зможе, через заборону у військовий час. Ризик впливу на свідків не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Інші ризики також не підтверджені, оскільки підозрюваний має намір доводити свою невинуватість всіма законними способами. Зауважують на даних про особу підозрюваного, а саме, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, зареєстрований та проживає у м. Тлумач, має позитивну репутацію та характеристики, є віруючою особою, має міцні соціальні та сталі зв`язки, оскільки перебуває у шлюбі. Крім того, зазначають, що сума застави є завищеною, а тому її слід зменшити до 20 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян. Вважають, що слідчий суддя вийшов за межі наданих йому законом повноважень та фактично провів розгляд справи по суті, оскільки визнав ОСОБА_7 військовослужбовцем та у разі внесення останнім застави поклав на нього обов`язок «не відлучатись із території військової частини НОМЕР_1 » та «дотримуватись вимог несення військової служби».

Просять ухвалу суду скасувати та відмовити у клопотанні органу досудового розслідування, а у випадку залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін, визначити для ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян з покладенням обв`язків: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; - утримуватись від спілкування зі свідками; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту підтримала апеляційні вимоги захисників.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують дію такого запобіжного заходу.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, необов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

При цьому, надаючи оцінку обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997 у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, §51; рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A №182, § 32).

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах наданих суду достатньо фактичних даних, які свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Питання доведеності всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема законність призову на військову службу та належність підозрюваного до релігійних організацій, є завданням наступних стадій кримінального провадження.

Обираючи відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, слідчий суддя дотримався вимог ст.194 КПК України, вимог Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, врахував положення ч.8 ст.176 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, дані про особу підозрюваного, врахував наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу спростовуються вимогами ч.8 ст.176 КПК України, яка не передбачає можливості застосувати до підозрюваного інші запобіжні заходи.

Що стосується застави слід зазначити наступне, відповідно до ч.4. ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Проте, слідчий суддя, врахувавши особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, визначив в межах п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність визначення у провадженні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та вважає визначений розмір застави пропорційним та спів мірним, який достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Що стосується відсутності у підозрюваного постійного місця роботи та прибутку, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.182 КПК України, застава може бути внесена як підозрюваним, так і іншими фізичними та юридичними особами.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 січня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4