УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 450/1850/22

провадження № 51-1342ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області

від 15 жовтня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 лютого

2025 року в кримінальному провадженні № 0000467 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Сидорівка Жидачівського району Львівської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня

2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК

до покарання у виді штрафу у розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн, з позбавленням права керувати всіма видами транспорту на строк 2 роки. На підставі ст. 49 КК ОСОБА_5 звільнено

від призначеного покарання у зв`язку зі спливом строків давності.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він 09 липня

2021 року приблизно о 12:40, керуючи автомобілем марки «Peugeot», модель «308», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автодороги «Київ-Чоп» у напрямку до м. Києва, в районі перехрестя цієї автодороги із вулицею Карла Мікльоша м. Львова, що неподалік с. Солонка Львівського району Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме: пунктів 1.3, 1.5, 1.10 (в частині значення термін «дорожня обстановка»); п. 2.3 (підпунктів «б» та «д»), пунктів 10.1, 16.13, що виразились у тому, що він, керуючи вищевказаним автомобілем, рухаючись поза межами населеного пункту, був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував

на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і

не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без причин технічного характеру не надав переваги в русі мотоциклу марки «Suzuki», модель «SV 650», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку у правій смузі руху до м. Чоп, тим самим допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.

В результаті порушення ПДР ОСОБА_5 водій мотоциклу ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 18 лютого 2025 року вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року

щодо ОСОБА_5 залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції в порушення ст. 94 КПК не надав достатню оцінку висновку експерта № СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року на предмет його належності і достовірності, що призвело

до безпідставного визнання судом доведеною обставину технічної неможливості водія мотоцикла уникнути зіткнення, що в свою чергу в порушення вимог

ст. 370 цього Кодексу перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Вважає, що сторона обвинувачення не довела відсутність в діях водія мотоцикла порушення пунктів 2.3, 12.3 ПДР. Звертає увагу на вимоги ч. 2 ст. 17 КПК, згідно

з якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції, переглянувши вирок щодо ОСОБА_5 в апеляційному порядку, все вищевказане залишив поза увагою.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

При цьому касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до вимог ст. 438 КПК не підлягають перегляду

в касаційному порядку.

Під час перевірки доводів, викладених в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи захисника щодо необхідності скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження у зв`язку із допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону Суд вважає безпідставними з таких підстав.

Як передбачено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно

з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, встановлених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно

до ст. 94 цього Кодексу, тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку

для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних

у кримінальному провадженні та перевірених у судовому засіданні доказах, оцінених у сукупності, та є обґрунтованим.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки суду

про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням вимог

ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

В ході судового провадження ОСОБА_5 , як видно із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, вважаючи, що ДТП сталась з вини водія мотоцикла, так як він перевищив швидкість, а якщо б він рухався з дозволеною швидкістю, то мав би можливість уникнути зіткнення шляхом гальмування мотоциклом або транспортні засоби роз`їхалися б.

Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту - це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими

для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння,

так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК,

є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність),

є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише

ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків і перебувають із ними

у причинному зв`язку.

Як установлено судами, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем, рухаючись поза межами населеного пункту проїзною частиною автодороги, в районі перехрестя цієї автодороги із вулицею всупереч вимогам пунктів 1.3, 1.5, 1.10, пп «б» та «д» п. 2.3,

п. 10.1, п. 16.13 ПДР був неуважний та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, без причин технічного характеру не надав переваги в русі мотоциклу, який рухався у зустрічному напрямку у правій смузі руху, допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, внаслідок чого водій мотоцикла отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Такий висновок достатньо вмотивований і ґрунтується на доказах, які були

предметом дослідження суду першої інстанції, зокрема на показаннях потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , експерта ОСОБА_9 , даних, що містяться у протоколі огляду дорожньо-транспортної пригоди від 09 липня

2021 року, висновку судово-медичної експертизи №153/2021 від 15 вересня

2021 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 17 листопада 2021 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 07 квітня 2022 року, висновках експерта № СЕ-19/114-21/11973-ІТ від 05 серпня 2021 року, № СЕ-19/114-21/11971-ІТ від 06 серпня 2021 року,

№ СЕ-19/114-21/11975-ІТ від 12 серпня 2021 року, № СЕ-19/114-22/5179-ІТ

від 17 травня 2022 року, висновку експерта за результатами криміналістичної експертизи відео-звукозапису, висновку експертів № 19054/19055/23-52

від 23 травня 2024 року, також даних інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Як убачається із вироку, суд послався на висновок експерта № СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, відповідно до якого порівняльно-аналітичний аналіз ДТП, що вказаний водієм автомобіля ОСОБА_5 , з об`єктивними даними, що містяться у наданих слідством на дослідження даних, дозволяє зробити висновок про те, що запропонований ОСОБА_5 механізм розвитку цієї ДТП в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів є неспроможним з технічної точки зору, а це в свою чергу свідчить, що в своєму комплексі такий механізм розвитку даної автопригоди в цілому є суперечливий та неспроможний

з технічної точки зору.

Порівняльно-аналітичний аналіз механізму ДТП, що вказаний водієм мотоцикла ОСОБА_6 , з об`єктивними даними, що містяться у наданих слідством

на дослідження даних, дозволяє зробити висновок про те, що в запропонованому ОСОБА_6 механізмі розвитку цієї ДТП в частині вказаного ним місця зіткнення транспортних засобів та інших вихідних даних не вбачається з технічної точки зору суперечності та неспроможності.

З технічної точки зору в обстановці дорожньо-транспортної пригоди при заданих спроможних вихідних даних згідно слідчого експерименту, проведеного із водієм ОСОБА_6 , останній, рухаючись своїм мотоциклом із швидкістю 34... 40 км/год, був позбавлений технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Peugeot» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого транспортного засобу із заданого моменту виникнення небезпеки для руху, тобто діючи

у відповідності до п. 12.3 чинних ПДР.

При заданих спроможних з технічної точки зору вихідних даних згідно слідчого експерименту, проведеного із водієм ОСОБА_6 , порівнюючи фактичні дії водія автомобіля ОСОБА_5 в дорожній обстановці, яка склалася, з тим, як він повинен був діяти згідно чинних ПДР, в них вбачається суперечність вимогам пунктів 10.1. та 16.13. чинних ПДР, вказаний факт суперечності знаходиться

з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням цієї ДТП, пов`язаної

із зіткненням транспортних засобів.

При заданих спроможних з технічної точки зору вихідних даних згідно слідчого експерименту, проведеного із водієм ОСОБА_6 , порівнюючи фактичні дії водія мотоцикла в дорожній обстановці, яка склалася, в умовах коли вказаний водій був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «Peugeot» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування свого мотоцикла з моменту виникнення небезпеки для руху, з технічної точки зору немає підстав стверджувати, що дії водія ОСОБА_6 суперечили вимогам п. 12.3 чинних ПДР.

З технічної точки зору при заданих спроможних вихідних даних згідно слідчого експерименту, проведеного із водієм ОСОБА_6 , причиною настання цієї ДТП, пов`язаної із зіткненням транспортних засобів, стала суперечність дій водія автомобіля ОСОБА_5 технічним вимогам пунктів 10.1 та 16.13 чинних ПДР.

При цьому суд вказав на те, що під час дослідження вказаного висновку та після допиту експерта ОСОБА_9 , який його проводив, виявлено неповноту дослідження в частині встановлення швидкості руху мотоцикла під керуванням водія ОСОБА_6 , у зв`язку з чим стороною захисту було заявлено клопотання

про призначення та проведення експертизи з метою встановлення швидкості мотоцикла перед моментом ДТП.

В подальшому під час судового розгляду судом призначено додаткову судову автотехнічну експертизу, за результатами якої отримано висновок експертів

№ 19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року, згідно з яким з технічної точки зору швидкість руху мотоцикла перед пригодою, виходячи з довжини слідів його переміщення на асфальті та витрат кінетичної енергії на деформування автомобіля «Peugeot», становила близько 43…48 км/год.

Перевіривши та оцінивши вищевказані докази, суд вважав, що сторона захисту безпідставно та необґрунтовано стверджувала про те, що водій мотоцикла ОСОБА_6 перед зіткненням значно перевищив швидкість, яку він вказував та яку встановлено слідством.

Такі твердження, як зазначив суд, є надуманими та безпідставними, і такими, що спростовані висновком експертів від №19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року.

Щодо покликання сторони захисту на те, що суду не представлено доказів, що дії водія ОСОБА_5 перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням цієї ДТП, а висновок експерта № СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року в цій частині є неправильний, в силу того, що експертом при розрахунках було враховано неправильну швидкість водія мотоцикла 34... 40 км/год, суд зазначив, що згідно обох висновків експертів, як № СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, так і № 19054/19055/23-52 від 23 травня 2024 року, водій мотоцикла рухався на вказаній ділянці автодороги із дозволеною швидкістю, встановленою ПДР; різниця

у швидкостях, встановлених у вищевказаних експертизах, є незначною, і ніяк

не могла вплинути на розвиток подій під час цієї ДТП.

Варто зауважити, що загальновідомим фактом є те, що дорожній рух становить діяльність з підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів, так і в силу людських помилок, необережності, необачності і порушення правил дорожнього руху, у зв`язку з чим

на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як, наприклад, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, що склалася.

Водій юридично зобов`язаний постійно бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 ПДР).

Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно

від причин виникнення небезпеки чи перешкоди для руху, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

З огляду на вказане, визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки ДТП є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 286 КК, доведена рядом вищезазначених доказів, досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, які об`єктивно узгоджуються між собою. Порушення ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку із настанням цієї ДТП та наслідками, що настали.

Відповідно до положень ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.

Із долученої копії ухвали апеляційного суду вбачається, що суд під час перегляду

в апеляційному порядку вироку місцевого суду дотримався вказаних вимог закону, дав належну оцінку, у тому числі доводам захисника, викладеним у його апеляційній скарзі, які аналогічні доводам у його касаційній скарзі, та із зазначенням мотивів прийнятого рішення вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції вмотивовано зазначив, що дії ОСОБА_5 за ч. 1

ст. 286 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду

про доведеність його вини у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами.

При цьому апеляційний суд, як убачається з копії оскарженої ухвали, ствердив

про те, що місцевий суд взяв до уваги висновок експерта № СЕ-19/114-22/5179-ІТ від 17 травня 2022 року, який підтвердив причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху водієм автомобіля ОСОБА_5 , а саме пунктів 10.1 та 16.13 чинних ПДР, та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень, отриманих водієм ОСОБА_6 .

Також суд зазначив, що відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Як вказав суд, два висновки експертів підтвердили той факт, що водій ОСОБА_6 рухався із допустимою швидкістю (в межах 50 км/год).

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що згідно даних слідчого експерименту, проведеного із водієм ОСОБА_6 , небезпека для руху водію мотоцикла виникла з моменту виявлення автомобіля марки «Peugeot», при цьому мотоцикл від місця виявлення автомобіля знаходився на відстані 17 м, а від місця зіткнення - на відстані 13,5 м. Під час проведення дослідження експертами КНДІСЕ встановлено, що швидкість мотоцикла до ДТП становила 43-48 км/год, тобто відповідала дозволеній швидкості руху в населених пунктах. При проведенні попередньої експертизи взяті величини 35-40 км/год, і за результатами цього експертного дослідження встановлено, що водій ОСОБА_6 , навіть при заданій швидкості руху був позбавлений можливості уникнути зіткнення з автомобілем марки «Peugeot». Відповідно, якщо мотоцикліст рухався з допустимою швидкістю 43-48 км/год (дещо більшою, ніж взята до уваги під час дослідження № СЕ-19/114-22/5179-ІТ), а небезпека для руху водію мотоцикла виникла на відстані 17 м

до автомобіля «Peugeot» під керуванням ОСОБА_5 , що підтверджено слідчим експериментом з потерпілим, то ОСОБА_6 тим більше не міг зупинитися перед небезпекою, а саме автомобілем, який виїхав на його смугу руху під керуванням ОСОБА_5 , що свідчить про відсутність технічної можливості у водія мотоцикла ОСОБА_6 запобігти зіткненню, а тому в діях останнього відсутні порушення вимог п. 2.3, п. 12.3 ПДР.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам

статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та

положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними висновками судів погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Отже, Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за його касаційною скаргою на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду

від 18 лютого 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3