Справа № 148/1994/22
Провадження №11-кп/801/92/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

цивільного відповідача ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000121, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.05.2022 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 зі змінами на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця селища Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку, який набрав законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 6229 (шість тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 58 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Стягнуто з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь потерпілої ОСОБА_10 5336 (п`ять тисяч триста тридцять шість) гривень 90 копійок у відшкодування майнової шкоди та 266 (двісті шістдесят шість) гривень 84 копійки моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 33000 (тридцять три тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Судом установлено, що ОСОБА_7 19.05.2022 близько 15 години 00 хвилин рухався в межах населеного пункту смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області по вулиці Незалежності автомобілем марки "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_1 та допустивши порушення правил дорожнього руху, скоїв дорожньо-транспортну пригоду за наступних обставин.

Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями встановлено:

- п. 2.9 (а) згідно якого «у стані алкогольного сп`яніння керувати транспортним засобом заборонено»;

- п. 11.1 «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними»;

- п. 11.3 «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»;

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Так ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався транспортним засобом - автомобілем "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Незалежності в смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області в напрямку вулиці Соборної.

В той же час ОСОБА_7 проявивши злочинну недбалість до дорожньої обстановки, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, тим самим поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників руху, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, а саме «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», при здійсненні маневрування, виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив аварійну ситуацію (небезпеку для руху) водію мопеда "Yamaha" без номерних знаків, під керуванням ОСОБА_10 , яка рухалася у зустрічному напрямку, фактично позбавивши останньої можливості запобігти зіткненню, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 водій мопеда "Yamaha" ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та була госпіталізована до лікувального закладу.

Відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (струсу головного мозку), забійної рани чола, уламкового перелому заднього краю лівої кульшової западини з мінімальним зміщенням по ширині та товщині кортикального шару. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо в термін та за обставин, викладених у постанові, тобто 19.05.2022 та по ступеню тяжкості відносять до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за відсутності небезпеки для життя, та які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Відповідно до висновків експертів за результатами проведення судових автотехнічних, транспортно-трасологічних експертиз з технічної точки зору, невідповідність дій водія ОСОБА_7 технічним нормам вимог п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортних засобів, гальмівна система, рульове керування автомобіля марки "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_1 та мопеда "Yamaha" знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах гальмівної системи, рульового керування, автомобіля "Chevrolet Aveo" реєстраційний номер НОМЕР_1 та мопеда "Yamaha" експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даних транспортних засобів до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_12 ставиться питання про скасування вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2024 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалення нового вироку, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не враховано думку потерпілої про призначення покарання, наслідки у вигляді травмування потерпілої, а також особу винного, який вини не визнав, посередньо характеризується, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

В апеляційній скарзі зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 ставиться питання про зміну вироку місцевого суду в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить зменшити строк призначеного основного покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом не враховано, що відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він надав потерпілій матеріальну допомогу, що підтверджується наявними у справі доказами (розпискою), на даний час повністю відшкодував визначену вироком місцевого суду моральну шкоду та витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, про що надав фіскальний чек про перерахування коштів. Також вважає неумотивованими висновки суду про невизнання вини, адже під час першого допиту в ході судового розгляду він провину визнавав частково, проте у подальшому після допиту експертів, які роз`яснили свої висновки стосовно механізму ДТП, він повністю визнав вину. На даний час шкодує про вчинене.

У апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_10 ставиться питання про зміну вироку суду в частині вирішення цивільного позову. Просить стягнути з ПРАТ «Страхова група ТАС» на свою користь 50955,81 гривень майнової шкоди та 2547,79 моральної шкоди. Також просить стягнути солідарно з обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_9 на свою користь 297,452,21 гривень моральної шкоди та процесуальні витрати в розмірі 5000 гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що навіть за відсутності підтверджуючих документів суд повинен був врахувати, що вона витратила кошти на лікування, їй було зроблено оперативне втручання, на що також було витрачено певну суму коштів. Окрім того нею здійснено видатки, пов`язані з прибуттям до слідчого та суду. Окрім того при визначенні моральної шкоди суд не врахував глибини перенесених страждань, стресу та фізичного болю.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника у межах внесених змін та просили пом`якшити призначене покарання.

Цивільний відповідач ОСОБА_9 заперечила проти апеляційної скарги потерпілої та водночас підтримала доводи апеляційної скарги сторони захисту у частині суворості призначеного покарання.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_12 подав заяву про відклик апеляції, що відповідно до ст. 403 КПК України має наслідком закриття апеляційної скарги у цій частині.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок суду, у тому числі в частині призначеного покарання, законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 просили задовольнити свою апеляційну скаргу шляхом збільшення майнової та моральної шкоди, що підлягає стягненню.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає до задоволення, натомість апеляційну скаргу зі змінами сторони захисту необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Водночас доводи апеляційної скарги зі змінами захисника в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що відповідно до висновків , викладених 01.02.2018 у постанові Верховного Суду у справі №634/609/15-к питання призначення покарання віднесено до дискреційних повноважень суду виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як установив суд першої інстанції, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, в ході досудового розслідування частково відшкодував майнову шкоду, передавши на лікування потерпілої 9000 гривень. Також місцевий суд не встановив обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Надаючи висновки щодо відсутності щирого каяття місцевий суд зазначив, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що обвинувачений засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, та не вчинив дій, спрямованих на відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Проте в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 суттєво змінив своє відношення до вчиненого визнавши беззаперечно провину та у повному об`ємі відшкодував шкоду, визначену вироком суду, про шо надав підтверджуючі документи (фіскальний чек від 07.02.2025). При цьому у змінах до апеляційної скарги сторона захисту зазначила, що обвинувачений готовий понести покарання, яке належить відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства. Під час вступу обвинувачений підтвердив зазначені обставини та висловив жаль з приводу наслідків, що настали з його вини.

Така поведінка обвинуваченого відповідає висновкам про застосування норм права, викладеним у постанові ККС ВС від 23.01.2024 (справа № 283/2169/19), згідно яких що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР, так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особи винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даної обставини такою, що пом`якшує покарання, стимулює осіб, які вчинили злочин, до критичної переоцінки своєї діяльності.

Саме ці обставини були встановлені під час апеляційного провадження, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення очевидно дають підстави для пом`якшення основного покарання у виді позбавлення волі.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 в частині збільшення сум, що підлягають стягненню, суд зазначає, що статтею 128 КПК передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З огляду на це під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Матеріальна шкода судом стягується відповідно до ступеню вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, з врахуванням наявності медичних рекомендацій та чеків, квитанцій, що підтверджують придбання медичних препаратів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_10 в обґрунтування цивільного позову були надані чеки на підтвердження витрат, які пов`язані з лікуванням потерпілої під час знаходження на стаціонарному лікуванні з 19.05.2022 року по 03.06.2022 року та амбулаторному лікуванні, а також витрат на харчування та проїзд.

Загальний розмір витрат за чеками, долученими до цивільного позову потерпілою, судом розрахований з урахуванням призначених медичних препаратів відповідно до епікризу (а. с. 95 Т. 1) та пояснень наданих у судовому засіданні лікарем ОСОБА_14 , який проводив лікування потерпілої у стаціонарі та становить 5336,90 (п`ять тисяч триста тридцять шість) гривень 90 коп., саме дана сума витрат за чеками наданими позивачем підтверджує витрати понесені на лікування потерпілої під час знаходження на стаціонарному лікуванні з 19.05.2022 року по 03.06.2022 року та на амбулаторному лікуванні та відповідає призначеним медичним препаратам згідно епікризу (а. с. 95 Т. 1), а саме: кетол, анальгін, цефтриаксон, пірацетам, діклофенак, парацетамол, пірацетам, анантаваті, фастум гель інші препарати лікарем не призначалися.

Тому, судом першої інстанції у відповідності до вимог закону, а саме ст. 128, 129 КПК України, ст. 1166, 1167, 1172, 1177 ЦК України стягнуто частково з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА СТРАХОВА ГРУПА TAС Код на користь потерпілої ОСОБА_10 підлягає заподіяна майнова шкода у розмірі 5336,90 гривень, як сума, яка відповідно до чеків, наявних у матеріалах справи, була витрачена потерпілою, зокрема, на придбання медичних препаратів, та моральна шкоди у розмірі 266,84 гривень, оскільки відповідно до Закону № 1961-ІV, розрахунок суми на відшкодування моральної шкоди, проведено від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що узгоджується зі ст. 26-1 цього Закону, на підставі якої відповідно до встановлених судом обставин стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 266,84 грн (5336,90 грн - 5 %).

Стосовно інших позовних вимог потерпілої, про відшкодування завданих її витрат, а саме: витрат на дорогу до м. Вінниця для додаткового обстеження у флеболога та консультацій та лікування у КНП «ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР», лікування за пошкодження зубів, майнової шкоди завданої пошкодженням мопеду у розмірі 30000,00 грн., то судом першої інстанції у відповідності до вимог закону їй було відмовлено, оскільки потерпілою ОСОБА_10 дані витрати не підтверджено документально в зв`язку з чим її вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо солідарного стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди у сумі 297452,21 грн, яке мотивувала тим, що внаслідок отриманих в результаті ДТП середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, їй була завдана значна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, душевних стражданнях та нервових переживаннях, пов`язаних за стан свого здоров`я. Внаслідок травм вона вимушена була терпіти значний фізичний біль. Через отриманні ушкодження вона позбавлена можливості повноцінного життя, яке було до ДТП.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Із системного аналізу ст. 23 ЦК випливає, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував: характер правопорушення кримінальне правопорушення є не тяжким злочином, вчиненим з необережності; глибину фізичних та душевних страждань, з огляду, що потерпілій завдано фізичну шкоду і тривале лікування спричиняло душевні страждання за спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Тому, розмір моральної шкоди у сумі 33000,00 грн., з врахуванням часткового визнання та відшкодування обвинуваченим моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн., відповідно до розписки від 19.05.2022 року, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 є розумним та справедливим.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 , в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази , що саме неправомірними діями ОСОБА_9 завдана моральна шкода потерпілій ОСОБА_10 , також у судовому засіданні не встановлено вини та причетності ОСОБА_9 до ДТП.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення на користь потерпілої ОСОБА_10 витрат на правову допомогу, положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_11 03.02.2023 року було укладено договір про надання правової допомоги. Також в матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі послуг та детальний опис робіт до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2023 року та квитанція від 03.02.2023 року про сплату ОСОБА_10 . Гонорару адвокату ОСОБА_11 в рахунок оплати професіної правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 03.02.2023 року у розмірі 5000,00 грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 3000,00 грн., з врахуванням часткового визнання та відшкодування обвинуваченим судових витрат у розмірі 2000,00 грн., відповідно до розписки від 19.05.2022 року, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого.

Таким чином, порушення вимог кримінального процесуального закону, в частині цивільного позову, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду в цій частині, слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Тульчинської окружної прокуратури ОСОБА_12 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу зі змінами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000121, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 -1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: