Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/27/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 152КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 наухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, українця, громадянина України, інваліда, хворіє на діабет, освіта вища, розлученого, без утриманців, мешкає по АДРЕСА_1 ; голова благодійного фонду «Пересвіт»,

- на даний час до Ленінського районного суду м. Кіровограда направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України та застосований альтернативний запобіжний захід - застава,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000153,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, строком на 44 дні, а саме з 13 години 00 хвилин, 25 грудня 2024 року до 13 години 00 хвилин, 06 лютого 2025 року, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_9 звернувся слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосуваннязапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Слідчими СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він в квітні 2023 року по АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 є неповнолітньою та за рівнем розвитку та збігом тяжких життєвих обставин не могла чинити спротиву, всупереч її волі умисно повторно здійснив статевий акт природним проникненням в тіло потерпілої.

Крім того, у період часу з 2023 по 2024 рік, за вказаних раніше обставин ОСОБА_7 вступив декілька разів у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_10 оральним проникненням в тіло потерпілої.

Крім того, у період часу з 2023 по 2024 рік, за вказаних раніше обставин ОСОБА_7 вступив декілька разів у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_10 анальним проникненням в тіло потерпілої.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2024 року задоволено частково вказане клопотання.

Застосовано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання його під вартою строком на сорок чотири дні.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 рахується з 13 години 00 хвилин, 25 грудня 2024 року.

Застосований запобіжний захід-тримання під вартою ОСОБА_7 припиняє дію о 13 години 00 хвилин, 06 лютого 2025 року.

Роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що злочин, по якому ОСОБА_7 пред`явлено повідомлення про підозру є: особливо тяжким, умисним, вчиненим стосовно неповнолітньої. Посягає на суспільні інтереси - проти статевої недоторканості та здоров`я потерпілої. ОСОБА_7 обвинувачується в іншому тяжкому злочині, тривалий час знаходився у розшуку, умисно переховувався від органу досудового розслідування, змінював тимчасові місця проживання. Перелічені обставини істотно підвищують ступінь та характер суспільної небезпеки діяння. Дії підозрюваного характеризуються як заздалегідь сплановані, ретельно обдумані.

Враховано дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , який переховувався від слідства, втратив сталі соціальні зв`язки. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним до дванадцяти років позбавлення волі, є підставою для продовження переховування від слідства та суду. За таких умов, обґрунтовано вважаю, що підозрюваному не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

22.10.2024 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру.

06.11.2024 року досудове розслідування зупинено в зв`язку з розшуком підозрюваного, тобто використано 16 днів досудового розслідування.

25.12.2024 року досудове розслідування відновлено, підозрюваного затримано.

Тобто, на момент затримання підозрюваного вже використано 16 днів досудового розслідування.

Відтак, тримання під вартою може бути застосовано тільки в межах існуючого строку досудового розслідування, на 44 дні, починаючи з моменту фактичного затримання з 13 год. 00 хвилин, 25.12.2024 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить допитати потерпілу ОСОБА_10 та скасувати ухвалу слідчого судді.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 є головою благодійного фонду «Пересвіт» і опікується - інвалідами, дітьми сиротами, вдовами та займається допомогою ЗСУ.

ОСОБА_7 є сусідом ОСОБА_11 і намагався допомагати їй.

ОСОБА_7 ніколи не знімав ніякої порнографії і не вчиняв будь якого насильства відносно ОСОБА_12 .

ОСОБА_7 кілька разів забирав ОСОБА_13 з наркопритону і звертався до поліції з даного приводу для притягнення, осіб, які торгують наркотичними засобами до кримінальної відповідальності.

19.07.2024 року о 23:30 хвилин ОСОБА_7 зробив заяву на лінію «102», що неповнолітня ОСОБА_14 знаходиться в наркопритоні за адресою: АДРЕСА_2 . На виклик приїхало 3 екіпажу поліції. ОСОБА_14 знаходячись під діями наркотичних засобів не бажала покидати це помешкання, вела себе неадекватно то плакала та сміялася. Про дану квартиру, що там вживають наркотичні засоби у великій кількості ОСОБА_7 повідомила подруга ОСОБА_12 .

16.08.2024 приблизно о 07 годині 10 хвилин ОСОБА_7 знаходився за адресою свого проживання АДРЕСА_1 і до квартири забігли працівник поліції, які викрутили йому руки і тримали так доки він не втратив свідомість. Лікарі швидкої допомоги привели його до тями і під час обшуку один з працівників поліції гучно промовив, що щось треба знайти в певному місці. Знайдений флеш накопичувач поклали до купи вилученого і флешнакопичувач ніхто не переглядав. При цьому, працівники поліції повідомили, що знайшли флешнакопичувач з дитячою порнографією, що свідчить про підкидування предметів.

Після цього, слідчий, знаючи, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю і страждає на цукровий діабет виписав 10 повісток на допит на 10 днів підряд та пояснив, що це для того, щоб ОСОБА_7 не міг лікуватись.

Викладені в клопотання слідчого підстави обрання запобіжного заходу є видуманими працівниками поліції з метою імітування до судового розслідування і притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за будь-що, що відволіче його від намагань перешкодити роботі наркопритону, відносно якого працівники приховували виклики на лінію 102 з боку ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив, що проводив з ОСОБА_10 бесіду про шкоду від вживання алкоголю і наркотичних засобів так як бачив її в стані сп`яніння, а також був присутній під час обшуку квартири підозрюваного, коли працівники поліції знущаннями довели його до втрати свідомості та йому надавали медичну допомогу лікарі швидкої допомоги, ОСОБА_10 неодноразово зверталась до підозрюваного за коштами, насилля відносно неї з боку ОСОБА_7 він жодного разу не бачив.

В судовому засіданні був переглянутий відеозапис ОСОБА_10 , яка зізнавалась, що оговорила ОСОБА_7 .

Після показань свідка, який спростував підозру, слідчий суддя розуміючи, що при допиті «потерпілої» будуть встановлені дійсні обставини справи і замовники кримінального провадження відмовив у задоволенні клопотання про допит потерпілої і відмовився з`ясовувати обставини при який «потерпіла» оговорила ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який просив апеляційною скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_7 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

- протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_16 ;

- висновками судових психологічних експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про виклик потерпілої для надання нею показань, колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки надані захиснику під відеозапис пояснення, жодним чином не є тотожними з наданими показаннями органу досудового розслідування в ході розгляду матеріалів кримінального провадження по-суті. Крім того потерпіла є неповнолітня, за рівнем та ступенем розвитку перебуває в тяжких життєвих обставинах, є сусідкою підозрюваного, а тому її допит може негативно вплинути на психологічне здоров`я.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 колегією суддів не можуть бути враховані.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Ризик переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_7 розуміючи, що інкримінований злочин є особливо тяжким, може вчинити спроби направленні на переховування від суду або здійснити спроби тиску на неповнолітню потерпілу, яка є його сусідкою та перебуває у складних життєвих умовах, чи свідків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на неповнолітню потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 добре зазнає ОСОБА_10 , тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальне правопорушення, оскільки до Ленінського районного суду м. Кіровограда направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України та застосований альтернативний запобіжний захід застава.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до не обґрунтованості підозри.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки ОСОБА_7 переховувався від слідства, перебував у розшуку, втратив сталі соціальні зв`язки, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним до дванадцяти років позбавлення волі, є підставою для продовження переховування від слідства та суду.

Отже, у справі наявна реальна можливість ОСОБА_7 ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_7 ,а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в нічний час доби, колегією суддів не можуть бути враховано, оскільки з врахуванням висунутої підозри вказане жодним чином не зменшує існування встановлених ризиків, а навпаки надасть йому змогу уникнути кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 грудня 2024 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000153,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, строком на 44 дні, а саме з 13 години 00 хвилин, 25 грудня 2024 року до 13 години 00 хвилин, 06 лютого 2025 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4