Справа № 466/102/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/213/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, гр. України, з освітою вищою, розлученої, проживаючої у АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та обрано їй покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 (сімнадцять тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 5000 ( п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 14 грудня 2023 року приблизно о 10-45 год. , перебуваючи між приміщенням кабінету ординаторської та коридором офтальмологічного відділення ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м.Львова», що розташоване за адресою м.Львів, вул. Пилипа Орлика, 4 , вимагаючи у лікаря ОСОБА_10 довідки щодо справжнього, на думку обвинуваченої, діагнозу захворювання її дитини, вчинила грубе порушення громадського порядку, яке проявилось у зневажливому ставленні до існуючих у суспільстві норм поведінки та супроводжувалось особливою зухвалістю , діючи умисно, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці, у присутності відвідувачів , пацієнтів та медичних працівників, вхопила потерпілу ОСОБА_10 рукою за волосся на голові та тягнула його, завдаючи потерпілій фізичного болю, при цьому викрикувала образи в її адресу. Протиправні дії ОСОБА_6 тривали біля 10 хв та були припинені одним із відвідувачів медзакладу. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 приблизно на годину була порушена діяльність офтальмологічного відділення ВП «Лікарня Святого Миколая».

На вказаний вирок захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23.01.2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та постановити виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відсутність у діях винної особи прояву явної неповаги до суспільства виключає визнання злочину хуліганством в розумінні ч. 1 ст. 296 КК України. Зазначає, що смикання за волосся потерпілої ОСОБА_10 не є грубим нехтуванням правилами поведінки в суспільстві, ОСОБА_6 не проявила жодних ознак самоутвердження за рахунок приниження потерпілої, як і протиставлення себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Обов`язковою ознакою хуліганства є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. ОСОБА_6 не проявляла насильство із завданням потерпілій ОСОБА_10 побоїв або заподіянням їй тілесних ушкоджень, оскільки в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які належні докази, що потерпілій були нанесені побої чи заподіяні тілесні ушкодження. Адже, для побоїв чи нанесення потерпілій тілесних ушкоджень може слугувати тільки висновок судово-медичної експертизи.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_6 знищила чи пошкодила майно потерпілої. Відсутні докази зриву масового заходу у ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м. Львова» (далі - Медзаклад).

Немає в матеріалах справи і не наведено у вироку доказів про те, що саме медзаклад тимчасово припиняв нормальну діяльність. Той факт, що потерпіла ОСОБА_10 тимчасово зупинила роботу у своєму кабінеті не може поширюватися на всю установу.

Вказує, що Шевченківський районний суд м. Львова правильно виключив з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку як винятковий цинізм, однак, вважає, що така ознака як особлива зухвалість, на якій ґрунтується обвинувачення у вироку «як грубе порушення», є оціночною категорією, тобто не конкретизованою в законі, а відтак, саме порушення громадського порядку, тягнення потерпілої за волосся, ще не свідчить про вчинення кримінально караного хуліганства.

Щодо показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 стосовно припинення роботи Медзакладу, то вони заявляли, що прийом пацієнтів тимчасово був припинений ОСОБА_15 , а не припинений медзакладом.

Свідок ОСОБА_16 показала, що робота відділення нібито приблизно на годину була припинена, що не відповідає свідченням навіть її колег ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Щодо показань пацієнта ОСОБА_17 , то він пояснив, що шарпанина тривала кілька хвилин.

Однак, суд взяв до уваги суперечливі показання медпрацівників стосовно того, що нібито відділення тимчасово припиняло роботу, а не лікар ОСОБА_10 .

Наголошує, що неправдива була заява головного лікаря на ім`я поліції про те, що медзаклад припиняв роботу з 10:45 год. до 13:00 год., тобто, на 2 год. 45 хв. Просить врахувати, що медзаклад не припиняв роботу, що підтверджує технічний запис на диску, долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що медзаклад працював в звичайному режимі.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги уточнив та просив оскаржений вирок скасувати та закрити кримінальне провадженні у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, а саме у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи. Хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є вираження явної неповаги до загальноприйнятних норм і правил поведінки у суспільстві. Навіть якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим, такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню.

Для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Так вина обвинуваченої ОСОБА_6 доводиться належними та допустимими доказами, які були предметом детального дослідження судом першої інстанції, а саме:

-показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що вона працює на посаді завідувачки офтальмологічним відділенням ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м.Львова». 14.12.2023 р. біля 10-20 год. знаходилась у своєму кабінеті, що розташований на 4 поверсі медзакладу, і проводила прийом пацієнтів. У кабінет увірвалась ОСОБА_6 , вимагала видати їй письмове заключення щодо діагнозу її дитини. ОСОБА_10 відмовилась давати заключення без присутності і огляду самої дитини. Щоб уникнути конфлікту, потерпіла вийшла з кабінету, а адміністратор попросила обвинувачену покинути приміщення. Після того, як ОСОБА_6 покинула кабінет, ОСОБА_10 продовжила прийом пацієнтів .Однак, через деякий час ОСОБА_6 знову забігла в кабінет, схопила потерпілу за волосся і почала її тягати , шарпала за одяг і ображала нецензурною лайкою. Якийсь відвідувач прибіг на крики і силою відтягнув обвинувачену від потерпілої. В руці ОСОБА_6 мала пакет, із якого випав ніж. На крики також із своїх кабінетів повиходили інші працівники медзакладу, припинивши роботу. Хтось викликав поліцію. Прийом пацієнтів у неї був зірваний. Конфлікт із ОСОБА_6 у неї триває кілька років, обвинувачена скаржилась на неї керівництву лікарні. ОСОБА_10 пропонувала звернутись їй до інших лікарів, однак ОСОБА_6 продовжувала вимагати у неї той висновок, який їй був потрібен , при тому, що потерпіла лише надавала консультації, а не займалась лікуванням дитини. Цей напад ОСОБА_6 на неї викликав сильний стрес, погіршення стану здоров`я, спричинив моральну шкоду , оскільки вона зазнала приниження перед пацієнтами та своїми колегами. Моральну шкоду оцінює у 20000 грн. та просить стягнути з обвинуваченої .

-показаннями свідка ОСОБА_17 у судовому засіданні про те, що 14.12.2023 р. біля 10-45 год. знаходився в коридорі 4 поверху у ВП «Лікарня Святого Миколая», чекав дитину, яка була на процедурі. Із кабінету завідувачки відділенням почув шум і крики. Жіночий голос кричав « ти мені не допомогла», чути було нецензурну лайку. Він кинувся до цього кабінету, біля якого були ще люди. Побачив, що ОСОБА_6 схопила ОСОБА_10 за волосся і її шарпала, нецензурно її ображала . Якісь жінки намагались припинити дії ОСОБА_6 , ОСОБА_10 не могла вирватись. Тому він , схопивши ОСОБА_6 за плечі , силою відірвав її від ОСОБА_10 . Це все тривало кілька хвилин. На крики позбігались із своїх кабінетів інші медпрацівники. На якийсь час робота відділення була зірвана. Це було на очах пацієнтів неповнолітніх дітей та їх батьків, які очікували в коридорі.

-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що працює на посаді сестри-господині у офтальмологічному відділенні ВП «Лікарня Святого Миколая». 14.12.2023 р. біля 10-45 із кабінету завідувачки відділенням ОСОБА_10 почула крики. Коли туди прибігла, побачила, що ОСОБА_6 тягає ОСОБА_10 за волосся , кричить на неї і ображає. Якийсь мужчина батько дитини-пацієнта силою відтягнув ОСОБА_6 від потерпілої .На крик збіглись працівники відділення , на деякий час припинивши свою роботу. Батьків з дітьми, які очікували прийому лікарів , попросили перейти в інше місце, бо діти налякались криків і почали плакати.

-показаннями свідка ОСОБА_12 у судовому засіданні про те, що вона не була очевидцем самого конфлікту між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Однак, біля 10-45 поверталась з операційної і побачила, що пацієнтів на четвертому поверсі переводять у іншу частину коридору через інцидент між відвідувачкою та лікарем ОСОБА_10 . Хтось із медсестер свідкові повідомив, що на лікарку ОСОБА_6 напала з ножем, і вона дійсно бачила ніж, який лежав під дверями одного з кабінетів відділення. Про попередній конфлікт між потерпілою і обвинуваченою їй нічого не відомо.

-показаннями свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні про те, що 14.12.2023 р. біля 10-30 год. вона проводила навчання з медсестрами у одному із кабінетів 4 поверху ВП «Лікарня Святого Миколая». Коли виходила з кабінету, побачила, що біля дверей кабінету завідувачки відділенням ОСОБА_10 якийсь мужчина тримає ОСОБА_6 , явно її стримуючи від якихось дій. Криків вона не чула. Прийом пацієнтів на деякий час було зупинено, бо їх переводили у іншу частину коридору.

-показаннями свідка ОСОБА_14 у судовому засіданні про те , що 14.12.2023 р. біля 10-45 вона знаходилась у одному із кабінетів 4 поверху ВП «Лікарня Святого Миколая» на навчанні медсестер. Почули крики із одного з кабінетів. Коли прибігла до кабінету ОСОБА_10 , спочатку подумала, що ОСОБА_6 погано, бо якийсь мужчина тримав її за плечі, стримуючи від якихось дій. Приблизно за півметра від неї стояла перелякана ОСОБА_10 . ОСОБА_6 кричала до неї , що та «вбила її дитину». З`ясувалось, що обвинувачена напала на лікаря ОСОБА_18 під час конфлікту. Діти, які очікували в коридорі з батьками на прийом до лікарів, плакали з переляку. Їх почали переводити у іншу частину коридору. На деякий час прийом пацієнтів був зупинений. Пізніше ОСОБА_6 просила її сховати ніж, який випав у неї з пакета біля ординаторської.

-показаннями свідка ОСОБА_16 у судовому засіданні про те, що 14.12.2023 р. біля 10-45 вона знаходилась у одному із кабінетів 4 поверху ВП «Лікарня Святого Миколая» на навчанні медсестер. Почули крики із одного з кабінетів на поверсі, всі вибігли на цей шум. Побачили, що батько одного з неповнолітніх пацієнтів стримує за плечі ОСОБА_6 , а та кричить на лікаря ОСОБА_10 , що остання неправильно лікує її дитину. Дітей пацієнтів , які почали плакати , перелякавшись криків, перевели в іншу частину коридору , робота відділення приблизно на годину була припинена. ОСОБА_6 пам`ятає, бо вона декілька разів вчиняла скандали, кричала на інших лікарів.

-даними , що містяться у витязі з ЄРДР стверджується реєстрація кримінального провадження 15.12.2023 р. за № 0000870,

- даними , що містяться у рапорті чергової частини ВП №1 та змісту протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.12.2023 р. вбачається, що така заява була прийнята від ОСОБА_10 , яка описала події цього дня - а саме протиправні дії щодо неї з боку ОСОБА_6 та заподіяння обвинуваченою фізичної болі потерпілій,

- даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 14.12.2023 р. та фототаблицею до нього, у якому описано розміщення кабінету у приміщенні ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м.Львова», що на вул. Пилипа Орлика, 4 у м.Львові. Під час огляду виявлений та вилучений кухонний ніж.

- - даними , що містяться у інформації адміністрації ВП «Лікарня Святого Миколая» КНП «Перше територіальне медичне об`єднання м.Львова», наданої на запит ст.дізнавача СД ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Л/о видно, що 14.12.2023 р. з 10-45 год. до 13-30 год. внаслідок неправомірних дій невстановленої особи було порушено роботу офтальмологічного відділення.

- даними , що містяться на ДВД диску із нагрудних камер відеореєстратора працівників патрульної поліції, з яких вбачається, що такими зафіксовано опрацювання виклику 14.12.2023 р. за адресою м.Львів, вул. Пилипа Орлика, 4, проведення бесіди із очевидцями та учасниками конфлікту.

Щодо наявності ножа обвинувачена пояснила, що не мала наміру ним скористатись в лікарні, а просто захопила його з дому щоб викинути в смітник.

З наведених даних вбачається, що робота відділення була припинена орієнтовно на годину , потреби в зупиненні роботи після приїзду працівників поліції не було.

Всі зазначені вище докази, досліджені безпосередньо у даному кримінальному провадженні, суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки такі були отримані в порядку, передбаченому КПК України, і у своїй сукупності повністю підтверджують винуватість обвинуваченої у інкримінованому їй злочині.

Кваліфікуючу ознаку винятковий цинізм, яка зазначена у формулюванні обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано виключив, оскільки вчиненими з винятковим цинізмом можуть бути визнані хуліганські дії, які супроводжуються демонстративною неповагою до норм моралі, проявом безсоромності , як то непристойна поведінка, публічне оголення тощо.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та вірної кваліфікації її дій за ч.1 ст.296 КК України.

Покликання захисника обвинуваченої на відсутність у діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 КК, і наявність мотиву особистої неприязні до потерпілої внаслідок неналежного виконання останньою своїх професійних обов`язків, не знайшло свого ствердження в ході судового розгляду. Захистом не надані докази наявності тривалих особистих неприязних стосунків між потерпілою та обвинуваченою, як і не надано доказів того, що конфлікт був спровокований саме потерпілою.

Пояснення обвинуваченої, що вона не вчиняла жодних хуліганських дій у приміщенні лікарні та не заподіювала фізичний біль лікарю ОСОБА_10 , спростовані у суді першої інстанції показаннями свідків та письмовими доказами.

Враховуючи мотиви вчинення протиправних дій обвинуваченою , характер дій кожного із учасників конфлікту, ту обставину, що протиправні дії обвинуваченою були вчинені у приміщенні лікарні, стосовно особи, яка виконувала свої професійні обов`язки, у присутності медичних працівників та відвідувачів лікарні, у тому числі неповнолітніх дітей, безпідставність дій ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обвинувачена своїми діями показала зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, намагалась самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи .

Колегія суддів вважає наявною у кваліфікації дій обвинуваченої таку ознаку хуліганства як особливу зухвалість, оскільки грубе порушення громадського порядку супроводжувалось насильством, яке викликало фізичну біль у потерпілої, змусило її залишити своє робоче місце, чим був порушений нормальний розпорядок роботи відділення лікарні на певний час.

Сторона захисту просила скасувати вирок суду першої інстанції, стверджуючи, що в діях підзахисної не було складу зазначеного злочину. Колегія суддів не погоджується з наведеним твердженням захисту, оскільки хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, але головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються на тотальному негативізмі та ворожому ставленні до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню і реакція інших на провокаційні дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначаються з огляду на час, місце, обстановку й інші обставин його вчинення, характер дій винного, а також поведінку потерпілого і стосунки, що склалися між ними.

Суд першої інстанції належно перевірили версію сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не вчиняла хуліганства, обґрунтовано не погодилися з такою версією, спростувавши її сукупністю досліджених доказів.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та правильно кваліфікували її дії за ч. 1 ст. 296 КК України (хуліганство).

Суд першої інстанції врахував мотиви й мету дій обвинуваченої, характер дій кожного з учасників конфлікту, порушення обвинуваченою громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у вчиненні протиправних дій у приміщенні лікарні в присутності людей, які працювали та виконували свої професійні обов`язки. Колегія суддів також вважає, що враховуючи агресивну поведінку обвинуваченої та безпідставність вчинюваних нею дій, це свідчить про прагнення обвинуваченої показати зневагу до правил і норм поведінки в суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб. Окрім того, суд першої інстанції вірно вказав на наявність у діях ОСОБА_6 такої обов`язкової ознаки хуліганства, як особлива зухвалість, оскільки грубе порушення громадського порядку супроводжувалося насильством із заподіянням ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, унаслідок чого остання була вимушений залишити своє робоче місце, чим було порушено нормальну діяльність лікарні, а саме припинено прийом громадян.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4