Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

Справа № 279/7687/24
Провадження № 1-в/279/928/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року м.Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Івашкевич О. Г., із секретарем Маковською Д.О., розглянувши клопотання начальника ДУ "Коростенська виправна колонія (№ 71)" про приведення вироку до вимог чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ :

19.12.2024 року до суду надійшло клопотання начальника ДУ "Коростенська виправна колонія (№ 71)" про приведення вироків, ухвалених відносно засудженого ОСОБА_1 , відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстомЗакон № 3886-ІХ).

Відповідно до ч.1 ст 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Представник установи в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його присутності. Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено розпискою від 24.12.2024 року.

Засуджений ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду подання повідомлений належним чином, що підтверджено розпискою у повідомленні про виклик від 23.12.2024 року. Надав суду заяву про розгляд подання у його відсутність.

Відповідно до ст. 539 КПК України неявка учасників, які належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду справи, тому суд розглядає подання за їх відсутності за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступного висновку.

Під час виконання вироків, суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів, яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Зокрема, вказаним законом викладено нову редакцію ст. 51 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року. Вказаною нормою Закону передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України ОСОБА_1 частково приєдано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 21.09.2022 і призначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 року, ОСОБА_1 засуджений за ч. 1 ст.162 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70,72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року призначено остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. Строк покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили , зарахувавши частково відбуте покарання за вироком Деснянського райсуду м.Києва від 26.02.2024 з 22.01.2024 до набрання вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 року законної сили.

ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ "Коростенська виправна колонія (№ 71)". Початок строку покарання обчислюється з 11.07.2024 року, кінець строку - 22.02.2029 р.

Зі змісту вироку Деснянського районого суду м.Києва від 26.02.2024 слідує, що ОСОБА_1 відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст.185 КК України, внаслідок якого 01.01.2024 року завдано майнової шкоди потерпілому ОСОБА_2 на загальну суму 1466,80 грн, 17.01.2024 потерпілому ОСОБА_3 -2023,00 грн, 22.01.2024 року потерпілій ОСОБА_4 -2449,30 грн .

На момент вчинення кримінального правопорушення станом на 01.01.2024 року Законом України Про державний бюджет України на 2024 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 гривень.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з урахуванням положень п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України у частині кваліфікації адміністративних та кримінальних правопорушень дорівнює 3028,00 грн, отже, вартість викраденого майна за кожним епізодом за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року не перевищує граничну межу.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Згідно зі ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи вищезазначене, Закон №3886-ІХ Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів, яким підвищена межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, з огляду на вартість викраденого майна, поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності .

Попри відсутність прямих законодавчих змін до КК України, діючи норми КУпАП дають підстави для висновку про декриміналізацію діяння засудженого.

Так, об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи № 278/1566/21 зазначила, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 завдав матеріальну шкоду на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 1 січня 2024 року (рік скоєння крадіжки), тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про звільнення засудженого від призначеного покарання за цим вироком на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Суд також враховує, що за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 21.09.2022 року ОСОБА_1 був засуджений до покарання у виді 3 років позбавлення волі за крадіжку, вартість якої становить 19002,30 грн, тобто перевищує розміру 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2021 року, однак вважається таким, що фактично відбув призначене судом покарання, оскільки початок покарання рахується з моменту затримання 23.09.2021 року.

Згідно з вироком Дніпровського райнного суду м.Києва від 03.11.2021 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК УКраїни з призначенням покарання у виді 1 року позбавлення волі за крадіжку, вчинену 23.09.2021 року у розмірі 1875,34 грн. Оскільки вартість крадіжки не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленого станом на 01.01.2021 року (2270,00 грн), то засуджений також має право на звільнення від покарання за цим вироком.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 року ОСОБА_1 засуджений до 1 року обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.162 КК України. На підставі ч.4 ст.70,72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року призначено остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. Строк покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши частково відбуте покарання за вироком Деснянського райсуду м.Києва від 26.02.2024 з 22.01.2024 до набрання вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 року законної сили.

Оскільки ОСОБА_1 підлягає звільненню від покарання за вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року, то його слід вважати засудженим за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання 1 рік обмеження волі.

Згідно з цим вироком строк відбування покарання ОСОБА_1 встановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили. Вирок Броварського міськрайонного суду набрав законної сили 11.07.2024 року. Разом з цим ОСОБА_1 слід зарахувати відбутий строк покарання у виді позбавлення волі в період з 11.07.2024 по день фактичного прибуття до установи виконання покарань у виді обмеженння волі за правилами п.п. "б" п.1 ч.1 ст.72 КК України, відповідно якого одному дню позбавлення позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та направити засудженого для подальшого відбуття покарання у вигляді обмеження волі у порядку, установленному для засуджених до позбавлення волі.

Керуючись ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання ДУ «Коростенська виправна колонія (№ 71)» задовольнити.

Привести вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 року у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 03.11.2021 року у зв`язку з усуненням караності діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 21.09.2022 року у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Броварського міськрайонного суду Київської області посилання на ч.4 ст.70,72 КК УКраїни.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2024 за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі та направити його для подальшого відбування покарання у виді обмеження волі в порядку, установленному для осіб засуджених до позбавлення волі.

Відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_1 у строк відбуття покарання у виді обмеження волі, покарання відбуте ним у виді позбавлення волі в період з 11.07.2024 по день фактичного прибуття до установи виконання покарань з обмеження волі, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Для особи, яка тримається під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: Оксана ІВАШКЕВИЧ