Провадження №11-кп/801/275/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2024, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» ОСОБА_9 стосовно засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2024 відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» ОСОБА_9 стосовно засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє рішення колегія суддів мотивувала тим, що ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується посередньо, допускав порушення режиму відбування покарання, непрацевлаштований, вину у вчиненому визнав частково, тому вказані обставини не можуть свідчити, що він став на шлях виправлення. Крім того, до суду не було подано індивідуального плану, в якому було б визначено заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення.

В поданій апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу суду незаконною через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи, а також через необґрунтованість висновків суду про відсутність доказів того, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Засуджений вказує, що за час відбування покарання він характеризується задовільно, вважається таким, що немає стягнень, в установі непрацевлаштований у зв`язку з відсутністю достатнього обсягу робіт, став на шлях виправлення та позитивно впливає на співкамерників, оскільки постійно займається спортом, немає шкідливих звичок, виконує покладені на нього обов`язки.

Також апелянт зазначає, що додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк він подав індивідуальний план виправлення та ресоціалізації, складений разом з начальником відділення СПС у визначений для цього термін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який просив залишити ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України №2», Законом України №2690-IХ від 18.10.2022 року, який набрав чинності 26.11.2022 року, були внесено зміни, в тому числі, до ст.ст. 81, 82 КК України.

Так, з 26.11.2022 національним законодавством України передбачено право засуджених, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Крім того, визначено чіткий механізм реалізації такого права.

Лише 19 січня 2023 року Наказом Міністерства юстиції України №294/5 затверджено Порядок та Методику визначення ступеня виправлення засудженого, форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, відповідно до яких встановлено процедуру визначення ступеня виправлення засудженого, перелік та форму документів, які додаються до клопотання адміністрації установи виконання покарань щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Вказаний ступінь виправлення засудженого відображається у відповідному висновку. Крім того, засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації.

Тобто, метод визначення ступеня виправлення засуджених, щодо яких може бути застосовано заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розроблено та прийнято після набрання чинності Законом України №2690-IХ від 18.10.2022 року від 18.10.2022 року, який має вищу юридичну силу над вказаним підзаконно-нормативним актом.

Згідно ч.1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Вимогами ч. 5 ст. 82 КК України встановлено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

У п.п. 1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Становлення особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

Також одним із індикаторів для застосування вимог ст. 82 КК України є хороша поведінка, яка оцінюється комісією пенітенціарної установи у тому числі на підставі кількісного переважання дисциплінарних заохочень над стягненнями.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, основною метою якого є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке.

За змістом зазначених вище положень, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та прийшов помилкового висновку про неможливість заміни засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Хмельницького обласного суду від 20.10.1997 року за частиною четвертою статті 117, частиною другою статті 118, пунктами «е», «ж» та «і» статті 93, частиною першою статті 42, статтею 43 КК в редакції 1960 року до покарання у виді смертної кари - розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.07.1999 зазначений вирок залишений без змін.

Ухвалою Хмельницького обласного суду від 04.07.2000 покарання у виді смертної кари ОСОБА_7 замінене на довічне позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 відбув 26 років призначеного судом покарання.

Відмовляючи у задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк засудженому ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на відсутність обставин, які можуть свідчити, що засуджений став на шлях виправлення.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно характеристики засудженого від 08.08.2024 за час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується наступним чином: за період відбування ним покарання не було зафіксовано спроб втечі, протягом перебування в установі до ОСОБА_7 заходи заохочення застосовувались два рази - 18.04.2005 та 27.02.2006 за сумлінну поведінку і ставлення до праці у вигляді дозволу на одержання додатково однієї посилки або передачі та подяки, стягнення застосовувались чотири рази - 06.07.1999, 05.08.1999 та 28.05.2001 у вигляді догани та 23.08.2000 у вигляді попередження, які погашені в установленому законом порядку. Виявляє бажання працювати, проте в установі відсутній достатній обсяг робіт. Не вчиняє дій, пов`язаних з погрозами або насильством. Стикаючись з проблемою не вчиняє перше ліпше, що спадає на думку, намагається знайти шляхи її вирішення. Передбачає наслідки своїх дій. Відсутні явні прояви неадекватної поведінки, відсутні ознаки нервового збудження, відсутні ознаки пригнічення. На даний час не вживає алкоголю та ПАР. Має стабільні зв`язки з рідними та близькими, які позитивно впливають на нього, підтримує соціально-корисні зв`язки з сестрою та тіткою шляхом телефонних розмов. Бажає змінити своє життя, бере участь у програмі індивідуальної роботи, має позитивні плани на майбутнє. Висловлює наміри проживати у будинку батьків, отримати роботу, працювати у сільському господарстві. На профілактичному обліку не перебуває. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_7 за результатами оцінювання отримав 69 балів та з урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, комісія дійшла висновку, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким ( ст.ст. 81, 82 КК України).

Як підставу у відмові в задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк суд першої інстанції зазначив про відсутність індивідуального плану, в якому було б визначено заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення.

Разом з тим, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки як вбачається з матеріалів судового провадження наявна форма індивідуального плану та ресоціалізації відносно засудженого ОСОБА_7 , розробленого засудженим та начальником відділення СПС ОСОБА_10 16.08.2024 року (арк.пров. 43-44).

Враховуючи вищевикладене, особу засудженого, поведінку останнього за весь період перебування в установі виконання покарань, а також те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 є сумлінною, внаслідок чого він довів, що став на шлях виправлення, колегія суддів приходить до висновку, що особа засудженого настільки змінилась, що йому можливо замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 20 років, надавши йому шанс протягом наступних років довести, що він перестав бути суспільно-небезпечним і його подальше утримання в умовах ізоляції від суспільства не є доцільним.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду, яка не відповідає вимогам закону, підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали про задоволення подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» про заміну ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 13.12.2024, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» ОСОБА_9 стосовно засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк скасувати.

Подання начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» ОСОБА_9 стосовно засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк задовольнити.

Відповідно до ч.5 ст. 82 КК України замінити засудженому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Хмельницького обласного суду від 10.06.1999 р., на покарання у виді 20 (двадцяти) років позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає, набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4