У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/1266/24

№ 1-кп/183/1300/25

12 березня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний у кримінальному провадженні № 0000441 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 28.08.2024 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 завив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України. В обґрунтування клопотання зазначив про наступне.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

При цьому, хронологічно ОСОБА_3 спершу, згідно обвинувального акту від 20.02.2023 року було пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у 2023 році даний обвинувальний акт було повернуто прокурору, дана ухвала суду апеляційною інстанцією залишена без змін. Підставою для повернення обвинувального акту стало те, що зазначена у обвинувальному акті кваліфікація дій обвинуваченого є неконкретизованою, оскільки зазначений в обвинувальному акті розмір шкоди, який відповідає кваліфікації за ч.4 ст.185 КК України, свідчить про відсутність належного формулювання обвинувачення, так як незрозуміло, яке саме діяння ставиться у провину обвинуваченому.

Після цього, прокурор, враховуючи прийняті судові рішення, самостійно змінив кваліфікацію дій обвинуваченого, пред`явивши нове, фактично змінене в частині кваліфікації дій ОСОБА_3 обвинувачення, а саме за ч.4 ст.185 КК України в редакції від 08.02.2024 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.06.2024 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 знову було повернуто прокурору, однак ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.08.2024 року вказану ухвалу першої інстанції було скасовано.

Наразі знову триває підготовче судове засідання щодо розгляду обвинувального акту за ч.4 ст.185 КК України.

Захисник зазначив, що даний обвинувальний акт неможливо призначити до судового розгляду і необхідно повернути прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, оскільки грубо порушуються права ОСОБА_3 , зокрема право на захист, оскільки обвинувачення є незрозумілим, враховуючи те, що підозра останньому була пред`явлена за ч.3 ст.185 КК України і не була змінена на ч.4 ст.185 КК України. Отже, обвинувачення є незрозумілим, обвинувальний акт не ґрунтується на обставинах справи. Реєстр долучений до обвинувального акту не містить повного переліку слідчих дій з вказівкою на термін і тривалість їх проведення, і це виключає можливість відслідкувати стороні захисту той етап, на якому змінилася кваліфікація дій ОСОБА_3 . Враховуючи це, неможливо оцінити об`єм обвинувачення, який різко, з невідомих причин, збільшився, формулювання обвинувачення не відповідає закону. Усунути вказані недоліки обвинувального акту ні в рамках підготовчого засідання, ні в рамках судового розгляду неможливо, оскільки допущено порушення права на захист на етапі скерування обвинувального акту, що як наслідок, викличе наслідки у вигляді «плодів отруйного дерева», адже кримінального провадження за ч.4 ст.185 КК України взагалі не було, підозра також за цією кваліфікацією не пред`являлася, отже обсяг заходів для здійснення свого захисту від пред`явленого обвинувачення неможливо спрогнозувати і визначити через непослідовність і непередбачуваність дій прокурора після повернення обвинувального акту. Посилання прокурора на технічну помилку, яка була допущена при направленні першої редакції обвинувального акту - вважає суттєвим недоліком, яке суттєво порушує права обвинуваченого і такі «недоліки» не можуть бути виправленні шляхом зміни частини статті кримінального закону України, за якою кваліфікуються дії обвинуваченого. Прокурор незаконно використав механізм зміни кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні вважає необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду. Заперечував проти повернення обвинувального акту, зазначивши про наступне. Сторона захисту виходить за межі питань, які потребують вивчення на етапі підготовчого судового засідання, оскільки аспекти, які озвучує захисник потребують дослідження доказів. Дійсно, обвинувальний акт у первинній редакції ( графа № 43 Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні) мав кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч.3 ст.185 КК України, після повернення обвинувального акту прокурор змінив кваліфікацію на ч.4 ст.185 КК України ( редакція обвинувального акту від 08.02.2024 року , графа № 44 Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні), але при цьому не змінився виклад фактичних обставин. Отже вважає його таким, що відповідає вимогам ст.291 КПК України, а свої дії в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, не вважає порушенням механізму зміни обвинувачення, передбаченого ст. 338, 341 КПК України.

Представник потерпілого підтримав думку прокурора, вважає необхідним призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Дослідивши обвинувальний акт з доданим Реєстром матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Дослідивши Реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000441, де у Розділі ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» у графі 43 зазначено «Обвинувальний акт» датований 20.02.2023 р., який складений слідчим СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджений Прокурором Лівобережної прокуратури ОСОБА_8 . Як встановлено у підготовчому судовому засіданні зі слів прокурора обвинувачення за даним обвинувальним актом було пред`явлено за ч.3 ст.185 КК України.

Також, у графі 44 зазначено «Обвинувальний акт» датований 08.02.2024 р., який складений прокурором Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України.

Більше того, Реєстр матеріалів досудового розслідування взагалі не містить посилання на прийняття в ході досудового розслідування такої процесуальної дії як зміна раніше повідомленої підозри, внаслідок чого у суду виникли обґрунтовані сумніви щодо того яким чином дії ОСОБА_3 спершу було кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, а обвинувальний акт надіслано до суду за ч.4 ст.185 КК України.

Суд при цьому не здійснює дослідження будь-яких доказів, оскільки на стадії підготовчого судового засідання обмежений дослідженням обвинувального акту та Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, а тому виходить виключно з наданих суду матеріалів, отже не виходить за межі компетенції суду в розрізі питань, які вирішуються на даній стадії судового провадження.

Але, за наявності посилання на два обвинувальних акта в Реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні та відомостей, які озвучив прокурор, суд з`ясував, що на стадії повернення обвинувального акту відбулась зміна обвинувачення поза межами судового розгляду.

Так, ст.338 КПК України передбачає, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

Фактично нормами КПК України не врегульовано (не передбачено) порядок зміни обвинувачення прокурором після того, як обвинувальний акт було повернуто прокурору. Отже, КПК України не наділяє прокурора правом змінювати обвинувачення (шляхом зміни правової кваліфікації) поза межами судового розгляду.

Однак, прокурор, обравши, не передбачений КПК України процесуальний шлях, користуючись, аналогією закону (а саме екстраполюючи зміст норми ст. 338 КПК України на стадію досудового розслідування), змінюючи обвинувачення на більш тяжкий злочин, склав новий обвинувальний акт (датований 08.02.2024 р.), при цьому не виконав вимоги ст.341 КПК України, тобто не здійснив дії щодо погодження обвинувального акту з прокурором вищого рівня, та, відповідно, направив його до суду. Посилання прокурора в судовому засіданні про те, що виконати відповідні вимоги можливо на стадії лише судового розгляду ще раз підтверджують факт виходу прокурора за межі допустимих дій на стадії повернення обвинувального акту, оскільки як зміна кваліфікації дій особи, так і відповідні погодження зміни обвинувачення допустимі лише під час судового розгляду.

Враховуючи те, що стаття 338 КПК України має заголовок «зміна обвинувачення в суді», де у частині 1 ст.338 КПК України розкривається зміст цього питання, яке включає в себе зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, то суд вважає, що обвинувальний акт за ч.4 ст.185 КК України, який було складено вдруге, згідно Реєстру матеріалів досудового розслідування , зі зміненим обвинуваченням в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 , не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Для того, щоб призначити обвинувальний акт до судового розгляду, суд повинен переконатися, що вимоги ст. 291 КПК України, серед іншого в частині викладу фактичних обставин і правової кваліфікації дотримано прокурором.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 683/694/20 від 15.01.2024 року зазначено наступне: у пункті 13 ч. 1 ст. 3 КПК України законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового відображення трьох складників щодо висунутого обвинувачення: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (формули обвинувачення); формулювання обвинувачення.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведене вище дає підстави для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні й ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядком здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

При цьому, ВС у даному рішенні закцентував увагу на тому, що саме розбіжності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті, за умови, що такий їх виклад в обвинувальному акті дає повне розуміння кожного з елементів складу кримінального правопорушення для юридично-правової оцінки діяння за відповідною кримінально-правовою нормою, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Однак, ця правова позиція стосувалася розбіжності у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті саме в частині вказівки загальної суми заподіяної особою майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що на час вчинення злочину, становило особливо великий розмір.

Повертаючись до обвинувального акту відносно ОСОБА_3 , суд вважає, що спосіб зміни і подальшого висунення обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України було здійснено поза межами виконання норм процесуального закону, з порушенням вимог статей 276, 277, 279 КПК у їх взаємозв`язку із приписами ст. 91 КПК, та призводить до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в аспекті застосування приписів ст. 412 КПК, статей 20, 42 КПК і порушує базовий стандарт, закріплений у пункті «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, що ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Сторона захисту фактично виявилась процесуально дезорієнтованою через односторонню зміну прокурором правової кваліфікації (формули обвинувачення).

Якщо дійсно у даному кримінальному провадженні мали місце обставини, що стали підґрунтям для невірної правової кваліфікації дій ОСОБА_3 , то КПК України визначає шлях процесуального врегулювання відповідних ситуацій як на стадії досудового розслідування (ст.278 КПК України), так і на стадії судового розгляду (ст.338,341 КПК України).

Враховуючи те, що повернення обвинувального акту не призводить до відновлення досудового розслідування, а орган досудового розслідування не може вчиняти інших дій, окрім тих, які необхідні для приведення цього акта у відповідність до вимог КПК України. А також те, що якщо сторона обвинувачення після повернення обвинувального акта, проводила слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії та/або приймала процесуальні рішення, які не є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду, то отримані у кримінальному провадженні за результатами здійснення таких дій докази повинні визнаватися недопустимими як отримані після закінчення досудового розслідування. Більше того, у даному рішенні ВС наголошувалося на тому, що сторона обвинувачення відновила досудове розслідування і вчинила ряд дії: де , серед іншого, змінила кваліфікацію злочину, тобто фактично провела додаткове розслідування, можливість якого не передбачена Кодексом. (згідно правової позиції ОП ККС ВС від ід 15 квітня 2024 року у справі № 753/25892/21).

Отже, з аналізу зазначеної вище практики ВС, можна дійти висновку, що процесуальні дії прокурора, які є необхідними на виконання ухвали суду для приведення обвинувального акта у відповідність, на переконання суду не можуть стосуватися зміни кваліфікації дій обвинуваченого у непередбачений КПК України спосіб на відповідній стадії провадження, що, як наслідок породжує правову невизначеність, процесуальну дезорієнтацію у сторони захисту від подібних дій прокурора, і безумовно не сприяє забезпеченню з сторони обвинувачення дотримання прав людини, як обов`язкової процедурної гарантієї права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд за статтею 6 Конвенції.

На переконання суду, повернення обвинувального акту в даному випадку з метою забезпечення фундаментального права сторони захисту (обвинуваченого) бути докладно повідомленим про характер і підстави висунутого обвинувачення у встановлений законом спосіб переважає право обвинуваченого постати перед судом без невиправданої затримки.

За наслідками системного аналізу надісланого обвинувального акту разом з Реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні в аспекті вимог КПК України та з урахуванням вищезазначеної практики ВС, суд дійшов наступного висновку про необхідність задовольнити клопотання захисника, підтриманого обвинуваченим, та обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України повернути прокурору з метою приведення його у відповідність до ст. 291 КПК України.

На підставі викладеного, ст. 314, 315, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України повернути прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1