Справа № 487/9464/24
Провадження № 1-кс/487/508/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000420 від 04.03.2024за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

22.11.2024прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження №0000420 від 04.03.2024, звернулась до слідчого судді з клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно вилученев ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- Грошові кошти на загальну суму 35 000 гривень, а саме купюри номіналом по 1000 гривень у кількості 11 купюр та номіналом по 500 гривень 48 купюр, які знаходяться в сейф-пакеті KIV7100740.

В обґрунтування клопотання зазначила, що слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000420 від 04.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 організував та створив злочинну організацію, учасники якої на території міста Миколаїв, Миколаївської, Херсонської та Кіровоградської областей здійснюють викрадення дизельного палива із локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

21.11.2024 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено вищевказані грошові кошти.

З метою забезпечення завдань кримінального провадження, з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, просила накласти арешт на вказані вище грошові кошти.

В судовому засіданні прокурор, вимоги клопотання підтримав.

В судовому засіданні власника майна ОСОБА_4 , проти задоволення клопотання заперечила, зазначивши що грошові кошти які були вилученні у належному їй будинку під час обшуку належать їй, а не ОСОБА_4 .. Крім того зазначила, що жодного відношення до викрадення дизельного палива із локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» вона не має.

Вислухавши пояснення прокурора та власника майна, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000420 від 04.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до клопотання, досудовим розслідуванням встановлені обставини, щоОСОБА_6 організував та створив злочинну організацію, учасники якої на території міста Миколаїв, Миколаївської, Херсонської та Кіровоградської областей здійснюють викрадення дизельного палива із локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

Так, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 маючи відповідний вплив, вирішив створити умови за якими до роботи на локомотивах АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», допускалися б тільки його довірені особи (з числа працівників локомотивного депо), які в подальшому повинні були б віддати йому грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. за одну поїздку, або залишити в баку локомотива надлишок у розмірі 100 літрів, для подальшого його викрадення іншими учасниками злочинної організації та продажу викраденого майна третім особам.

З метою реалізації розробленого ним злочинного плану, з метою конспірації своєї злочинної діяльності, ОСОБА_6 вирішив залучити до її складу певне коло осіб, утворивши таким чином злочинну організацію. Зокрема до діяльності вказаної організації було залучено ОСОБА_4 ..

Викрадене дизельне паливо, засоби та інвентар для вчинення злочинів, а також чорнові записи, які підтверджують діяльність злочинної організації, учасники злочинної організації зберігали за місцем свого мешкання, в складських, гаражних приміщеннях, а також на земельних ділянках у некапітальних та титульних спорудах.

У зв`язку із викладеним, 21.11.2024, в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено: Грошові кошти на загальну суму 35 000 гривень, а саме купюри номіналом по 1000 гривень у кількості 11 купюр та номіналом по 500 гривень 48 купюр, які поміщено та запаковано до сейф-пакету KIV7100740.

Постановою слідчого СВ МРУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 від 21.11.2024 року вищевказані грошові кошти було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вважаючи вказані грошові кошти речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурор вважає доцільним накласти арешт на вказане майно з метою недопущення його знищення, пошкодження або приховування.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Правовий порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження , як арешт майна визначено Главою17 КПК України.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За положеннями статті 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, та має застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом своїх переконань.

Так, слідчим суддею встановлено, що власником будинку в якому було вилучено вищевказані грошові кошти, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 ..

Відповідно до наданих в судовому засіданні пояснення, ОСОБА_4 , вилученні під час обшуку грошові кошти на загальну суму 35 000 гривень, належать виключно їй та вона їх накопичувала сама без жодної участі її сина - ОСОБА_4 ..

В свою чергу прокурором, жодним чином не зазначено, з урахуванням яких обставин орган досудового слідства дійшов висновку, що грошові кошти на загальну суму 35 000 гривень може відповідати критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

При цьому, процесуальний статус ОСОБА_4 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не визначений.

Враховуючи суть кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором належним чином необґрунтовано підстави та мета, застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна відповідно до положень статті 170 КПК України, як і не обґрунтовано що вилучені грошові кошти відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

З урахуванням зазначеного, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, може мати негативні наслідки для власника вилученого майна, процесуальний статус якого у кримінальному провадженні не встановлений.

Сукупність вищезазначених обставин є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вилученів ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- Грошові кошти на загальну суму 35 000 гривень, а саме купюри номіналом по 1000 гривень у кількості 11 купюр та номіналом по 500 гривень 48 купюр, які знаходяться в сейф-пакеті KIV7100740, повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 17.01.2025 о 16.10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1