Провадження № 1-кп/161/460/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 13 лютого 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у Луцькому міськрайонному суді Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001899 від 31.05.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ківерці, Волинської області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2024 року, ОСОБА_7 , точний час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території кладовища за адресою Волинська область, Луцький район, село Клепачів, грубо порушуючи загальноприйняті принципи моралі та релігійні традиції, виявляючи неповагу щодо поховання померлих, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_5 , підійшовши до могили, в якій поховано її батьків, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посягаючи на моральні підвалини суспільства, самовільно за допомогою сили штовхнув стелу з вищезазначених могил, чим вчинив її руйнування, тобто згідно ст. 2 Закону України № 1102-ІV «Про поховання та похоронну справу», здійснив наругу над могилою.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у нарузі над могилою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою провину не визнав. Зазначив, що потерпілу не знав, особисто з нею не спілкувався. 26.05.2024 року, ОСОБА_10 сказав йому, що необхідно вирівняти пам`ятники. На що він відповів відмовою, оскільки той не має грошей. Тоді ОСОБА_10 порадив йому підійти до його матері, тобто потерпілої ОСОБА_5 і обговорити це питання. Він підійшов до потерпілої, назвав суму його роботи 1000 грн., на що остання погодилася сплатити після виконання роботи. 28.05.2024 року він разом із ОСОБА_10 пішли на кладовище, почали вирівнюти пам`ятники. Зробивши 1/3 роботи, ОСОБА_10 попросив горілки, він відмовив, бо робота ще не була зроблена. ОСОБА_10 розлютився та повідомив, що його мати не заплатить за роботу. Тоді він підійшов до ОСОБА_11 та попросив допомогти, разом вони доробили все до кінця. Прийшов ОСОБА_10 на кладовище та попросив горілки, на що почув відмову, останній сперся на пам`ятники, які впали. На другий день він зустрів ОСОБА_12 , якому повідомив, що пам`ятники лежать на землі. Через три дні приїхали працівники поліції. Алкогольні напої він не вживав в цей день. Вину та цивільні позови не визнає, тому що пам`ятники не валив.

Незважаючи на не визнання своєї провини, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297 КК України повністю доведена сукупністю зібраними у справі і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що їй знайомий обвинувачений ОСОБА_7 як мешканець селища. Між ними склалися неприязні відносини, сварилися з приводу сімейних відносин. 28.05.2024 року обвинувачений прийшов вранці до її сина з горілкою і попросив відремонтувати пам`ятники. Вони зібралися та поїхали на кладовище. Ввечері приїхав син та сказав, що ОСОБА_7 просить одну тисячу гривень за ремонт пам`ятників. Пізніше обвинувачений сам до неї прийшов по гроші, вона відмовила. 30.05.2024 року від односельчанина їй стало відомо, що ОСОБА_7 побив пам`ятник. Коли вона прийшла до кладовища, то побачила, що дійсно пам`ятники побиті, хто їх побив, особисто вона не бачила. ОСОБА_7 висловлював намір повалити пам`ятники. Заявляє цивільні позови по відшкодуванню матеріальної шкоди у розмірі 22333 грн та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_7 він знає, взаємовідносини між ними нормальні. Потерпіла по справі його мати. 28.05.2024 року до нього прийшов обвинувачений та попросив попрати речі. В подальшому останній запропонував йому допомогти на кладовищі носити плитку. А він в свою чергу попросив ОСОБА_7 допомогти йому підняти пам`ятник, на що останній погодився. Взявши з дому лопату, він викопав яму та пішов до однокласника, який живе поруч, залишивши лопату обвинуваченому. Коли він приїхав додому, то мати йому сказала, що приходив ОСОБА_7 та просив 1000 грн. за те, що підняв пам`ятник та якщо вона не дасть гроші, то повалить пам`ятник. Через пару днів від ОСОБА_13 він дізнався, що пам`ятники повалені. Він пішов на кладовище і побачив, що дійсно пам`ятники повалені. В день коли вони піднімали пам`ятники ОСОБА_7 алкоголь вживав, але був в нормальному стані.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що йому знайомий обвинувачений, відносини між ними нормальні, потерпілу та її сина теж знає. 29.05.2024 року, він косив траву на кладовищі. Десь о 18.00 до нього прийшов ОСОБА_7 , привітався і сказав, що йде рівняти пам`ятники. 30.05.2024 року, він знов косив траву на кладовище, до нього підійшов ОСОБА_7 , і сказав: «Ходи, побачиш що я зробив» та показав йому повалені пам`ятники батьків ОСОБА_14 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що ОСОБА_7 він знає візуально, потерпілу не знає. Він є церковним старостою та прислуговує у церкві. Живе біля кладовища, за яким його попросили приглядати. Він там косить траву. 29.05.2024 року, ОСОБА_12 косив траву на кладовище та повідомив йому, що ОСОБА_7 побив пам`ятники. Він побачив, що дійсно два пам`ятника збиті, про що в подальшому повідомив потерпілу. Через два тижня після цього він бачив обвинуваченого на кладовищі з його братом, вони стояли поблизу пам`ятників батьків ОСОБА_14 та сварилися. Зі слів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 стало відомо, що пам`ятники повалив ОСОБА_7 , оскільки йому не заплатила гроші потерпіла за ремонт пам`ятників.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 28.06.2024 року за участю свідка ОСОБА_12 на території кладовища, що у с. Клепачів Луцького району по вул. Незалежності, останній показав де саме бачив повалені пам`ятники.

Даючи оцінку поясненням свідків, суд вважає їх чіткими, послідовними та такими що узгоджуються з іншими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Згідно витягу з кримінального провадження, вказане правопорушення внесені до ЄРДР за № 0001899 від 31.05.2024 року.

Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.05.2024 року, 29.05.2024 року, близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на кладовищі, що у с. Клепачів по вул Незалежності пошкодив пам`ятники сім`ї Кришуків, чим вчинив надругу над могилою померлих батьків Шляхтичук.

Згідно протоколу огляду місця події від 30.05.2024 року, оглянуто територію кладовища, що у с. Клепачів Луцького району, що розташоване навпроти домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . В ході огляду зафіксовано пошкодження пам`ятників сім`ї ОСОБА_15 . На сітці біля оглядової території виявлено невеликий рушник блакитного кольору.

Згідно протоколу огляду місця події від 30.05.2024 року, за добровільної згоди ОСОБА_7 оглянуто домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено та вилучено чоловічі туфлі чорного кольору.

Згідно висновку експерта від 05.06.2024 року № СЕ-19/103-24/7216-ТР, наданий на дослідження слід структури матеріалу, відкопійований на відрізок темної дактилоскопічної плівки, придатний для порівняльного дослідження. Вирішити питання: «Чи придатний для ідентифікації фрагмент сліду низу взуття, який виявлено та вилучено під час огляду місця події від 30.05.2024 року за адресою: Луцький район, с. Веснянка вул Незалежності на місцевому кладовищі?» не виявляється можливим, оскільки відрізнити окремі ознаки відображені в сліді стурктури матеріалу, який відкопійований на відрізок темної дактилоскопічної плівки, що утворились в процесі слідоутворення, можливо лише при порявняльному дослідженні. Питання про придатність наданого на дослідження сліду для ідентифікації вирішуватиметься за наявності слідоутворюючого об`єкта, яким залишений слід.

Вирішувати питання: «Якщо придатний для ідентифікації, то чи залишений взуттям, вилученим 30.05.2024 року за адресою: Луцький район, с. Веснянка вул Незалежності на місцевому кладовищі?» - неможливо, оскільки в сліді структури матеріалу, який відкопіюваний на відрізок темної дактилоскопічної плівки, не виявлено окремих знак, що може бути обумовлено як процесом фіксування, вилучення та слідоутворення сліду, під час якого окремі ознаки могли відобразитися.

Даючи оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_7 суд ставиться до них критично, вважає надуманими, даними з метою уникнути відповідальності за скоєне, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю досліджених у справі доказів.

Свідчення, надані обвинуваченим ОСОБА_7 в судовому засіданні суд розцінює, як версію захисту, яка не знайшла свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні. Ці пояснення даними ним з метою ухилення від кримінальної відповідальності і на увагу не заслуговують, так суперечать іншими перевіреними судом доказами.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками докази, дійшов висновку, що вони, у відповідності до вимог ст. 85 КПК України, є належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Що стосується питання про винуватість обвинуваченого у вчинені цього кримінального правопорушення, то суд ураховує наступне.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ч. 2 та 4 ст. 17 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Як свідчать дослідженні у судовому засіданні докази, обвинувачений ОСОБА_7 дійсно з метою помсти повалив пам`ятники.

Допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що подія злочину мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані як наруга над могилою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 297КК України.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (із подальшими змінами), при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно досудової доповіді ДУ «Центр Пробації» ФДУ «Центр Пробації» у Волинській області Луцький районний відділ №2, беручи до уваги інформацію, що характеризує спосіб життя обвинуваченого, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи не можливо без ізоляції від суспільства. На думку органу пробації застосування соціально-виходних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_7 з метою виправлення не можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, що скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 на підставі ст.89 КК України не судимий, не одружений, не працює, в установах міста на обліку не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахування викладеного, а саме той факт, що обвинувачений провину не визнав, шкоду потерпілій не відшкодував, йому слід призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі у вигляді пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків передбачених ч.ч.2,3 ст.59-1 КК України.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, підлягає задоволенню повністю.

Згідно чт.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно - небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Пунктом 10 ч.1 ст. 56 КПК України передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 22333 грн. (що підтверджується відповідними чеками).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

У відповідності до Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи ступінь вини відповідача, характер вчиненого діяння, суд вважає розумним, виваженим та справедливим визначити суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 3029 грн 12 коп,

Речові докази: чоловічі туфлі чорного кольору, які вилучені 30.05.2024 року в ході огляду місця події, що зберігаються в камері схову Луцького РУП-повернути ОСОБА_7 ; рущник, змиви, які вилучені в ході огляду місця події, що зберігаються в камері схову Луцького РУП- знищити.

Керуючись ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_16 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ст.59-1 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань прбації.

-- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Попередити ОСОБА_7 що у разі ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду настає відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України, яка передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 22333 (двадцять дві тисячі триста тридцять три) грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч грн) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 3029 грн 12 коп,

Речові докази: чоловічі туфлі чорного кольору, які вилучені 30.05.2024 року в ході огляду місця події, що зберігаються в камері схову Луцького РУП-повернути ОСОБА_7 ; рущник, змиви, які вилучені в ході огляду місця події, що зберігаються в камері схову Луцького РУП- знищити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя:

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчий кімнаті.

Суддя: