Справа № 190/2678/24
Провадження №1-в/190/478/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, подання підтримали та просять його задовольнити.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання засудженого.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з дня його затримання. За цим вироком ОСОБА_4 засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 1266 грн. 67 коп. Подія злочину відбулася 23.08.2023 року.

Згідно рапорта про затримання особи від 09.01.2024 року ОСОБА_4 затримано на підставі виконання вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року, який набрав законної сили.

Згідно вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Відповідно до зазначеного вироку, - ОСОБА_4 вчинив таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, в умовах воєнного стану, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 380 грн.50 коп., 390 грн.00 коп., 327 грн. 00 коп., 398 грн. 00 коп. Подія злочинів відбулася 10.12.2023 року та 11.12.2023 року.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 року ця сума становила 2684,00 грн.

Згідно вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року ОСОБА_4 , завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки. Однак, кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення у сховище.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року у справі №183/12403/23 слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі.

Згідно вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що по кожному окремому епізоду є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від покарання призначеного йому за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Однак варто зазначити, що Закон України №3886-ІХ не застосовується до злочинів, кримінальна відповідальність за які передбачена ст.357 КК України за ознаками: викрадення офіційного документа.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , - задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року у справі №183/12403/23 стосовно ОСОБА_4 та вважати його засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року за вчинення кримнальних правопорушень за ч.4 ст.185 КК України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим по вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.07.2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати покарання, призначене вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання 2 (два) роки 6 (шість) місяців обмеження волі. Строк відбування покарання відраховувати з дня затримання, тобто з 09.01.2024 року.

Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання у виді обмеження волі, відбуте ним покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Відповідно до статті 58 КВК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді обмеження волі час слідування під вартою до виправного центру за правилами, передбаченими у статті 72 КК України, - з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1