Номер провадження: 11-кп/813/1352/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №10001657 від 18.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, є фізичною особою підприємцем, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

На розгляді Київського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №10001657 від 18.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт та задоволено клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, до 03 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а існуючи ризики не зменшились, тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та змінити обвинуваченому запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує тим, що ризик переховування ОСОБА_7 від правоохоронних органів не можна оцінювати виключно на підставі суворості покарання, яке може бути йому призначено за результатами судового розгляду.

Ризики того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, на думку захисника не доведені прокурором.

Захисник вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю здатний знівелювати заявлені стороною обвинувачення ризики.

Захисник також звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, має важке хронічне захворювання, тому подальше його утримання під вартою становить загрозу його життю. Захисник зазначає, що обвинувачений потребує стаціонарного лікування очей ДУ «Інститут очних хвороб та тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», однак до теперішнього часу керівництво слідчого ізолятору не забезпечило перевезення обвинуваченого до медичної установи для проведення стаціонарного лікування.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржена.

Прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, подав заяву про розгляд апеляційної скарги сторони захисту без його участі, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_7 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення його участі під час розгляду апеляційної скарги захисника.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

На теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №10001657, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України за який йому може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі.

За таких обставин, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , у разі доведеності його вини, продовжує існувати ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, тому не має обмежень для виїзду за кордон, що доводить існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК.

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі, останній матиме можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Враховуючи, що обвинувачення ОСОБА_7 , на думку сторони обвинувачення, у значній мірі підтверджується показаннями свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд вважає, що вказані обставини зумовлюють можливість здійснення поза процесуального впливу обвинуваченим на свідків, з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про те, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обставини та характер вчинення інкримінованого злочину, зокрема, те, що відповідно до обвинувачення, ОСОБА_7 , маючи намір на позбавлення життя потерпілого, здійснив пошук виконавця для реалізації свого умислу, вказують про схильність та здатність обвинуваченого, приховувати свої протиправні дії.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності колегія суддів вважає, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи викладені в апеляційній скарзі щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу надається оцінка сукупності всіх обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи захисника про наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими.

Приймаючи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, виходячи із конкретних обставини інкримінованого обвинуваченому діяння, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який на підставі ч.4 ст.183 КПК України не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК.

Разом з тим, колегія суддів враховує доводи сторони захисту щодо стану здоров?я обвинуваченого ОСОБА_7 , та з огляду на положення ст.8 КПК України, в якій зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з обов`язковим додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважає за необхідне зобов`язати ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філію ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити належне медичне обстеження, та у разі необхідності лікування обвинуваченого ОСОБА_7 у встановленому законом порядку, в тому числі, у разі необхідності, у закладі охорони здоров`я МОЗ

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту та скасування ухвали суду першої інстанції.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року, якою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №10001657 від 18.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03 квітня 2025 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Зобов`язати посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях вжити невідкладних заходів щодо забезпечення належного медичного обстеження та, у разі необхідності, лікування обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку, в тому числі, у разі необхідності, у закладах охорони здоров`я МОЗ України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4