Справа № 738/2841/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/245/25
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким - пробаційним наглядом.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 категорично відмовився від заміни покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням - обмеженням волі, відбуває покарання у виді дев`яти років позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, винуватість у вчиненні якого, як під час розгляду кримінального провадження в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, так і по прибуттю до установи виконання покарань для відбування покарання, не визнавав, також з урахуванням невідбутої частини покарання, що складає 3 роки 10 місяців 25 днів, а наявність декількох заохочень, застосованих адміністрацією установи до засудженого, не є достатньо переконливим важелем для ствердження про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи виконання покарань.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про заміну не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме апробаційним наглядом. Звільнити його від сплати судового збору на підставі п. 17 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір. Звертає увагу на позитивну характеристику з ДУ Менська виправна колонія №91 щодо нього, а також на рішення комісії установи, де одноголосно вирішено про застосування до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, оскільки він став на шлях виправлення. Вважає, що є всі підстави для застосування до нього заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким пробаційним наглядом. Зазначає, що оскільки на його особовому рахунку достатніх коштів для оплати судового збору не має, то він підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п. 17 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, позицію засудженого, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Справа, яку розглянув місцевий суд, стосується виконання вироку. У відповідності до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Матеріалами провадження встановлено, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 9 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислюється з 11 листопада 2019 року. В строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 зараховано термін його затримання з 03 по 06 листопада 2019 року включно.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

Станом на 12 грудня 2024 року невідбута частина покарання ОСОБА_7 становить 3 роки 10 місяців 25 днів позбавлення волі.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Доводи ОСОБА_7 про необхідність застосування до нього покарання у виді пробаційного нагляду в порядку ст.82 КК України є непереконливими.

Фактичне відбуття засудженим більш ніж 1/2 строку покарання, призначеного вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, ніким із учасників провадження не оспорюється.

При цьому, за період відбування покарання ОСОБА_7 дійсно зарекомендував себе з позитивного боку, має заохочення, дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконує, до дисциплінарної відповідальності не притягався, на профілактичних обліках не перебуває, виконував обов`язки електрика установи, до покладених на нього обов`язків відносився старанно та з відповідальністю, залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку реалізовує у вільний від роботи час, відвідує заходи вихованого та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні.

Наведені обставини свідчать про наявність у поведінці засудженого позитивних тенденцій.

Разом з тим, призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого та представників органу, який відає виконанням покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення кримінального закону хоча і не містять застережень щодо заміни покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді пробаційного нагляду в порядку ст.82 КК України, проте, в даному випадку застосування до ОСОБА_7 більш м`якого покарання саме такого виду не сприятиме його виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на позицію засудженого, який категорично відмовився від заміни позбавлення волі на інші, крім пробаційного нагляду, покарання (обмеження волі, виправні роботи).

Також колегія суддів враховує, що винуватість у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як під час розгляду кримінального провадження в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції, так і по прибуттю до установи виконання покарань для відбування покарання не визнавав, а також з урахуванням даних про особу засудженого, його поведінки за весь період перебування у виправній колонії.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не доводять, що ОСОБА_7 досяг того ступеня виправлення, за якого в суду були б обґрунтовані підстави для заміни призначеного йому найбільш тяжкого виду покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді пробаційного нагляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не установлено.

Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в закону силу негайно після її проголошення і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4