КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/854/25-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1890/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000178 від 28.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000178 та накладено арешт із забороною відчуження та користування на автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», № кузова НОМЕР_1 , 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Апелянт зазначає, що власник майна не є підозрюваним в рамках даного кримінального провадження та немає жодного відношення до діяльності підозрюваного ОСОБА_9 , а тому немає будь-яких правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею без виклику власника майна ОСОБА_8 , а апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав до суду 03.02.2025, тому, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000178, у якому ОСОБА_9 серед інших, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 240 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини діяльності злочинної організації, створеної ОСОБА_11 , яка з використанням підконтрольних підприємств ТОВ «Дейл базис» (), ТОВ «Ефективне видобування» (), ТОВ «Техіновація» (), ТОВ «Східна вугледобувна група» (), ТОВ «Ареал» (), у вересні 2021 року, шляхом погрози застосування фізичної сили, захопила територію та у подальшому, за допомогою підроблених документів, майнові права на земельну ділянку за адресою с. Курицине, Краматорського району Донецької області, вул. Робоча, 1а (кадастровий номер земельної ділянки :01:000:2075), після чого, без наявності спеціального дозволу, у період з листопада 2021 року по листопад 2024 року здійснювали незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення (кам`яного вугілля) з колишнього вентиляційного каналу шахти «Свято-Покровська», після чого таке вугілля реалізовувалося за готівку та в безготівковій формі через низку афілійованих приватних підприємств для бюджетних установ, фізичним та юридичним особам, а отримані кошти частково розподілялись між членами злочинної організації та використовувалися для продовження протиправної діяльності.

Відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС України встановлено, що 20.05.2023 громадянином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 придбано автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», № кузова НОМЕР_1 , 2019 року випуску, який 28.05.2024 передано у власність ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно твердження сторони обвинувачення, зазначеним автомобілем постійно користується підозрюваний ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000178 та накладено арешт із забороною відчуження та користування на автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», № кузова НОМЕР_1 , 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Слідчий суддя виходив з того, що в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 240 КК України, і що вказане майно підлягатиме можливій подальшій спеціальній конфіскації у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положенням ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно відповідає наступним ознакам:

1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що даний транспортний засіб, відповідно до ст. 96-2 КК України, може бути одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та з огляду на передбачувану санкцію статті, за якою підозрюється ОСОБА_9 , у вигляді конфіскації майна, на даний транспортний засіб може бути застосована спеціальна конфіскація.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої подальшої спеціальної конфіскації у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України та вважає, що стороною обвинувачення доведена необхідність в даному випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Доводи апелянта про те, що власник майна не є підозрюваним в рамках даного кримінального провадження відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, а саме з метою забезпечення спеціальної конфіскації, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

З наданих суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що на даному етапі кримінального провадження існує вірогідність того, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, набуто кримінально протиправним шляхом та воно підлягатиме можливій подальшій спеціальній конфіскації у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Таким чином, враховуючи обставини можливих вчинень злочинів, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4____________