Справа № 159/3139/21 Провадження №11-кп/802/47/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000007 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Дубечне, Ковельського району, Волинської області, не працює, зареєстрований і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину 2025 року ннародження, раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці без конфіскації належного йому на праві приватної власності майна.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Питання про застосування запобіжного заходу судом не вирішувалось.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено вироком суду за вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 110 КК Україниза таких обставин.

Обвинувачений, перебуваючи у місті Ковель, Ковельського району, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи акаунт « ОСОБА_9 » ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за допомогою власного мобільного телефону марки Samsung А11 (ІМЕІ НОМЕР_1 ), у якому містилися флеш-картка SanDiskUltra об`ємом 16 GВ та дві сім-картки операторів мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 «Лайфсел» з абонентським номером НОМЕР_3 , 24 листопада 2020 року розмістив у створеній ІНФОРМАЦІЯ_3 Інтернет спільноті «Торжество Православия» ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), з метою доведення до відома необмеженої кількості користувачів соціально-орієнтованої мережі «Facebook», які відвідували (відвідуватимуть) зазначену спільноту, текстову публікацію (матеріал) під заголовком «Проект новой украинской церкви нежизнеспособен», який починається текстом: «ІНФОРМАЦІЯ_9», завершується текстом: «...Будем ждать от Бога благих перемен, будем уверни.», в тексті якого міститься висловлювання: «Поєтому, чтобьі наступил мир и прекратилось кровопролитие, Донбасс должен стать русским, его нужно присоединить к России. И єто присоединение неизбежно в ближайшем будущем», який відповідно до висновку провідного судового експерта експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Волинській області № 54/14/6-94 від 11 березня 2021 року, містить публічні заклики до дій, що спричинять (у разі їх реалізації) зміну меж території та державного кордону України.

Унаслідок умисних дій ОСОБА_7 , зазначений вище текстовий матеріал та конкретні висловлювання, що суперечать положенням статей 2, 69, 72, 73, 132 Конституції України, тобто є такими, що містять публічні заклики до зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, були доступними для загального ознайомлення всіх користувачів указаної соціальної мережі, які відвідували сторінку цієї спільноти, та автоматично надійшли як сповіщення всім користувачам соціально-орієнтованого ресурсу мережі Інтернет «Facebook», що були підписані на публікації такої спільноти.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у розповсюдженні матеріалів із закликами до дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 110 КК України.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій вказує про його незаконність та зазначає що, у відповідності до положень ч. 1 ст. 110 КК України, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого даною нормою кримінального закону, характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати й достовірно знати, що його дії направлені на зміну меж території або державного кордону України, усупереч порядку, визначеного Конституцією України. Обвинувачений вказує, що розміщена ним 21 жовтня 2020 року у соціальній мережі стаття містить висловлювання у формі фактичних тверджень, у яких йдеться про територіальні зміни, які викладено із елементами оціночного судження та є цитатами з інших джерел, використаних ним для власного погляду на події суспільно - політичного життя. У контексті вказаного репосту, відсутні висловлювання, у яких містяться заклики до зміни меж території або державного кордону України, усупереч порядку, установленого Конституцією України, і такі обставини є свідченням відсутності у його діях ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України. Також зазначає, що судом першої інстанції, у контексті вирішення питання щодо призначення йому покарання, усупереч тому, що він являється патріотом України, проходив строкову військову службу у лавах ЗСУ, одружений, є особою, на утриманні якого знаходиться матір похилого віку, виключно позитивно характеризується, безпідставно не розглядалось питання можливості застосування щодо нього положень ст. ст. 69, 75 КК України. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України.

Розглянувши це кримінальне провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у його вчиненні та призначив йому відповідне покарання.

Згідно із вимогами положень ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, указані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом, згідно із ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку суду.

Так, судом підставо взято до уваги показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні у суді першої інстанції і не визнав, однак, не заперечував факт створення у соціальній інтернет мережі «Facebook» групи «Торжество православия», адміністратором якої він був, яка налічувала близько 500-700 учасників. Тематика групи мала релігійне спрямування. ОСОБА_7 , поширені у ній статті, не створював, не коментував, згоди та заперечень щодо їх змісту особисто не висловлював. Статтю, про яку йдеться у пред`явленому йому обвинуваченні, скопіював та поширив, випадково натрапивши на неї, гортаючи стрічку мережі. Зробив це із метою висвітлення позиції та ставлення інших людей, у тому числі, автора статті, до української церкви. Відтак, дій спрямованих на зміну меж території і державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, не вчиняв.

При розгляді даної справи у апеляційному суді змінив свою позицію щодо фактичних обставин вчиненого, визнавши винуватість, щиро розкаявшись у вчиненому.

Виходячи із положень частини 1 статті 110 КК України суб`єктивна сторона злочину, передбаченого цією нормою кримінального закону, характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати й достовірно знати, що його дії направлено на зміну меж території або державного кордону України всупереч порядку, визначеному Конституцією України.

Місцевий суд дослідив із достатньою повнотою та належним чином оцінив, із дотриманням вимог статей 23, 94 КПК України, зібрані у кримінальному провадженні докази, які поза розумним сумнівом підтверджують наявність у ОСОБА_7 прямого умислу на вчинення дій, направлених на зміну меж території або державного кордону України, серед яких: показання свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , безпосередньо допитаних судом, кожен із яких висловив суду, виключно негативні враження після ознайомлення із змістом даної статті, яка містила чіткі твердження про те, що схід, Донбас, не є частинами України, українська православна церква не може існувати самостійно і є нелегітимною. Вважають, що публікація такої статті спрямована не лише на розпал національної та міжконфесійної ворожнечі в Україні, а і на зміну її кордонів, тобто територіальної цілісності.

Відповідно до протоколу огляду із фототаблицями (скріншоти публікацій) до нього від 27 січня 2021 року, зафіксовано виявлення інформації про те, що на інтернет-сторінці сайту «Facebook» за мережевою адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 розміщено спільноту із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». За результатами огляду цієї спільноти виявлено, що ОСОБА_7 є її адміністратором; група є загальнодоступною (будь-хто може переглядати учасників групи та їхні дописи, видима (будь-хто може зайти в цю групу); ІНФОРМАЦІЯ_6 за мережевою адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 адміністратор спільноти здійснив публікацію матеріалу, попередньо розміщеного за мережевою адресою ІНФОРМАЦІЯ_10, із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_11», яка розпочинається текстом: «Протоиерей ОСОБА_10 -священнослужитель Русской православной церкви, ....».

Висновком провідного судового експерта експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України в Управлінні Служби безпеки України у Волинській області № 54/15/6-94 від 11 березня 2021 року визначено, що у тексті статті «ІНФОРМАЦІЯ_9» містяться публічні заклики до дій, що спричиняють зміну меж території та державного кордону України. Указані висловлювання через призму релігії популяризують ідею необхідності церковної єдності у складі Російської православної церкви з метою встановлення /відновлення/ територіальної/ державної єдності України та Росії/ відновлення Великої Русі (при цьому, експертом взято до уваги фрагмент тексту: «Поэтому, чтобы наступил мир и прекратилось кровопролитие, Донбасс должен стать русским, его нужно присоединить к России. И это присоединение неизбежно в ближайшем будущем»).

Експерт також зазначив у тексті висновку про те, що заклик - це звертання до певної групи людей, у якому в стислій формі висловлено провідну ідею часу, політичну вимогу, завдання, гасло. Завдання, у тому числі, - це наперед визначена, запланована справа; мета, до якої прагнуть. Згідно з мовознавчою літературою заклик - це особливий тип мовленнєвого акту, зверненого «до адресата з метою спонукати його до виконання певної дії чи сукупності дій, що усвідомлюються ним як важлива частина суспільно значимої діяльності, котра сприяє досягненню певних ідеалів, або спонукати адресата враховувати у своїй повсякденній поведінці ці ідеали, причому, мовець та адресат є політичними суб`єктами або їхніми представниками, а власне мовленнєвий акт розглядають як частину суспільно-політичної комунікації». Публічні заклики передбачають хоча б одне відкрите звернення до невизначеного, але значного кола осіб, в якому висловлюються ідеї, погляди чи вимоги, спрямовані на те, щоб шляхом поширення їх серед населення чи його окремих категорій (представників влади, військовослужбовців тощо) схилити певну кількість людей до певних дій. Публічними завжди є заклики, зроблені під час зборів, демонстрацій, мітингів, пікетувань, походів, інших подібних заходів та акцій, а також заклики, розміщені у мережі Інтернет, поширені через засоби масової інформації, друковані видання тощо.

Також за результатами дослідження експертом зроблено висновок про те, що висловлювання / ідеї, які поширює/ популяризує ОСОБА_7 , носять деструктивний для України характер, силою слова, тобто інформаційно, загрожують її існуванню, у проросійськи налаштованих осіб посилюють прагнення до приєднання до складу Російської Федерації.

Зазначений висновок експерта є науково-обґрунтованим, здобутим у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, а тому підставного взятий до уваги судом.

Даними протоколу обшуку від 10 лютого 2021 року зафіксовано процедуру і результати обшуку, проведеного за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , де було відшукано мобільний телефон марки Samsung J3 (ІМЕІ НОМЕР_4 ) у чохлі із зображенням герба Російської Федерації; мобільний телефон марки Samsung А11 (ІМЕІ НОМЕР_1 ), у якому містилися флеш-картка SanDiskUltra об`ємом 16 GВ та дві сім-картки операторів мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 , «Лайфсел» з абонентським номером НОМЕР_3 .

За результатами проведеного огляду телефону, виявлено сторінку у соціальній мережі «Facebook» підписану « ОСОБА_9 », із вказівкою на роботу у «Торжество православия»; контактний номер НОМЕР_3 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, правильно установив фактичні обставини вчинення даного кримінального правопорушення та дійшов обґрунтовано висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 110 КК України, а саме у вчиненні умисних дій, які виразились у розповсюдженні матеріалів із закликами до дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Доводи якого про те, що вказаний репост є цитатами із інших джерел, тобто особисто ним не створювався, містить елементи оціночного судження, у ньому відсутні публічні заклики, цілковито спростовуються показаннями свідків, у контексті сприйняття його іншими - сторонніми особами, а також висновком експерта.

Колегія суддів стверджує що, поширюючи такого змісту статті, які носять деструктивний для України характер, інформаційно загрожують її існуванню, у проросійськи налаштованих осіб лише посилюють прагнення приєднання до складу РФ, а значить і популяризуючи їх у групі соціальної мережі із відкритим доступом до неї необмеженої кількості осіб, обвинувачений не міг не розуміти, що вчиняє умисні дії, які виразились у розповсюдженні матеріалів із публічними закликами до дій, що спричиняють зміну меж території та державного кордону України. І як ствердив експерт є публічними закликами, а не оціночними судженнями, тоді як авторство таких публікацій, на кваліфікацію та доведеність винуватості обвинуваченого, юридичного випливу немає.

Поміж тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо суворості призначеного йому покарання та можливого призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає такі його доводи підставними.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром, має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України установлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З контексту ч. 1 ст. 69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На переконання колегії суддів, у цій справі, без достатньої оцінки суду першої інстанції залишилися обставини, які хоча і відображені у оскаржуваному вироку суду, проте фактично не у повній мірі враховані при вирішенні питання щодо міри покарання, яке повинен понести обвинувачений за скоєне, а також наявні інші нові обставини, у тому числі, позиція самого обвинуваченого щодо вчиненого.

Так, матеріалами кримінального провадження стверджується, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), який у відповідності до ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжких.

Окрім того, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має достатньо міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце реєстрації та проживання, за яким проживає разом із дружиною та дочкою - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 та характеризується виключно позитивно, як особа, яка неодноразово долучалась до збору на благодійні допомоги для ЗСУ та забезпеченні їх житлом на території громади, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за допомогою до них звертався.

При розгляді даної справи у апеляційному суді, винуватість у вчиненому визнав, щиро розкаявся, і саме ці обставини, а також наявність на його вихованні та утриманні малолітньої дитини, участь у зборах на благодійні допомоги та донати для ЗСУ, у відповідності до ст. 66 КК України, колегія суддів відносить до обставин, які пом`якшують покарання, що є свідченням наявності правових підстав для призначення йому за ч. 1 ст. 110 КК України іншого - більш м`якого виду основного покарання, із застосуванням ст. 69 КК Україн.

Виключно позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 характеризує його суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

При цьому ч. 2 ст. 59-1 КК України, визначено перелік обов`язків, які суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду.

З врахуванням наведеного вище у своїй сукупності та взаємозв`язку, у даному конкретному випадку, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 110 КК України можливе застосування вимог ст. 69 КК України, із призначенням їй покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із положеннями ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відтак, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2023 року щодо нього - змінити.

Зменшити призначене покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, до пробаційного нагляду на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: