Овруцький районний суд Житомирської області

Справа № 286/2252/17
Провадження № 1-кп/286/19/24
У Х В А Л А

11.12.2024 року
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з секретарем ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)
ВСТАНОВИВ:
В ході судового розгляду судом встановлено, що будучи раніше неодноразово судимим, зокрема 25.07.2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2015 року згідно з ч.3 ст.82 КК України ОСОБА_4 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи строком на 10 місяців 15 днів з відрахуванням у дохід держави 15% всіх видів заробітку, маючи не зняту та непогашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, а скоїв повторне кримінальне правопорушення.
Так, 17.05.2015 року близько 05 години в с.Гаєвичі Овруцького (нині Коростенського) району Житомирської області ОСОБА_4 повторно, з метою таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з корисливих спонукань, перебуваючи в приміщенні кімнати будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю власниці та сторонніх осіб, таємно викрав належний останній мобільний телефон марки „Нокіа 6303 вартістю 391 грн., який (мобільний телефон) знаходився на тумбочці у вказаній кімнаті, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.
Потерпіла ОСОБА_5 24.07.2018 року подала заяву про розгляд справи без її участі, просила обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах закону, цивільного позову заявляти не буде; 26.05.2020 року подала заяву про те, що до обвинуваченого ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру немає, так як на час вчинення ним крадіжки мобільного телефону 17.05.2015 року обвинувачений був її чоловіком; 28.09.2020 року подала заяву про розгляд справи без її участі, 28.05.2024 року подала заяву про розгляд справи без її участі, претензій до обвинуваченого немає, у призначенні покарання покладається на розсуд суду.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 23.12.2020 року судове провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України було зупинено, обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 12.06.2023 року відновлено об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 10.01.2024 року проведення судового засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 ухвалено здійснювати дистанційно у режимі відеоконференції між Овруцьким районним судом Житомирської області та Державною установою «Хмельницький слідчий ізолятор», у якій перебував обвинувачений ОСОБА_4 . Ухвалою суду від 21.02.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду на 10.04.2024 року. Протокольними ухвалами суду судовий розгляд неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою обвинуваченого, в тому числі у зв`язку із відбуттям обвинуваченого ОСОБА_4 до Державної установи „Райківецька виправна колонія (№ 78) для відбуття покарання за вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.11.2023 року, який набрав законної сили, останній раз на 11.12.2024 року.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом задоволено клопотання прокурора про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, зокрема, щодо допиту потерпілої, проти чого обвинувачений не заперечує.
Будучи допитаним в судовому засіданні в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, надав суду покази про те, що подія мала місце в травні 2015 року. Тоді проживав разом з дружиною ОСОБА_6 в с.Гаєвичі Овруцького району Житомирської області, де і був зареєстрований. Вранці йшов з дому на автобус і забрав телефон дружини з собою. Вона написала заяву в поліцію про те, що вкрав в неї телефон. Коли забирав телефон, дозволу в потерпілої не питав. Телефон лежав в кімнаті на серванті. Потім телефону їй не повернув. У вчиненому розкаюється.
Крім повного визнання своєї вини і показів обвинуваченого ОСОБА_4 , його винуватість в інкримінованому йому діянні підтверджується також зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні документальними доказами, зокрема:
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.01.2018 року, складеним за усною заявою ОСОБА_5 , про те, що 17.05.2015 року ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кімнати будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_1 , викрав належний їй й мобільний телефон марки „Нокіа 6303 вартістю 391 грн.
- висновком по проведеній товарознавчій експертизі ПП „Юридична контора Малецького від 20.07.2018 року, згідно з яким залишкова вартість мобільного телефону „Nokia 6303і classic станом на 18.05.2015 року становить 391 грн.
- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 23.07.2018 року та диском з відеозаписом до нього, згідно з якими ОСОБА_7 розповів і показав при яких обставинах ним було вчинено крадіжку майна.
Характеризуючі особу обвинуваченого відомості підтверджуються також дослідженими в судовому засіданні документальними доказами, які знаходяться в матеріалах справи, зокрема:
- згідно з довідкою ВІЦ ГУНП в Житомирській області від 14.06.2018 року ОСОБА_4 судимий, мав не зняту та непогашену судимість.
- згідно з вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.07.2012 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 та на підставі ч.1 ст.70 КК України йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2015 року згідно з ч.3 ст.82 КК України ОСОБА_4 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи строком на 10 місяців 15 днів з відрахуванням у дохід держави 15% всіх видів заробітку.
- згідно з довідкою про звільнення ОСОБА_4 відбував покарання в установах кримінально-виконавчої служби з 21.02.2012 року по 26.03.2015 року та згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2015 року на підставі ч.3 ст.82 КК України звільнений 26.03.2015 року із Державної установи „Райківецька виправна колонія (№ 78).
- згідно з вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 20.11.2023 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, і йому призначено покарання за цим законом 5 (п`ять) років 6 (шість місяців) позбавлення волі; за сукупністю вироків згідно з ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання, призначеного 11.10.2022 року вироком Кременецького районного суду Тернопільської області за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти), позбавлення волі, остаточно до відбування визначено 5 (п`ять) років 7 (сім) місяців позбавлення волі.
- згідно з листом ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, адресованим КМП «Овруцька міська лікарня», щодо перебування ОСОБА_4 на обліку в лікарів нарколога та психіатра, на якому містяться відмітки лікарів та відтиски їх штампів, ОСОБА_4 на обліку у психіатра не перебуває, за наркологічною допомогою не звертався.
- згідно з довідкою-характеристикою, складеною ДОП Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області 20.07.2018 року, ОСОБА_4 в 2015 році проживав в с.Гаєвичі Овруцького району Житомирської області разом з дружиною ОСОБА_5 , зарекомендував себе з посередньої сторони, громадського порядку не порушував, не схильний до вживання спиртних напоїв, раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі.
- згідно з копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Захарівці Хмельницького району Хмельницької області, 02.04.2015 року зареєстрований в АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.
В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечив, вбачає законним закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, так як 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, яким було здійснено декриміналізацію дрібних крадіжок, відповідно на поточний момент таємне викрадення майна на суму менше ніж 3028 грн. не є кримінально караним діянням, а є дрібною крадіжкою, за яку передбачена адміністративна відповідальність за ст.51 КУпАП.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
На момент судового розгляду цього кримінального провадження набули чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.
Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX „Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).
Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, за епізодом викладення телефону вартістю 391 грн. ОСОБА_4 вчинив 17.05.2015 року.
Станом на 01 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 609 грн.
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення обвинуваченим діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 1218 грн. (609*2=1218).
Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, за епізодом крадіжки 17.05.2015 року діями ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій в розмірі 391 грн.
Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені норми Конституції України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна за епізодом від 17.05.2015 року становила 391 грн., тобто ця сума є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1218 грн., то суд вважає, що з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, вчинене ОСОБА_4 17.05.2015 року діяння не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню і об`єднане кримінальне провадження щодо нього за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, слід закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Водночас суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, судимість не погашена, відбуває покарання, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинене ним діяння не належить до кримінального правопорушення, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодовано, проте цивільного позову про відшкодування шкоди потерпілою не заявлено. У кримінальному провадженні речові докази та судові витрати відсутні. Запобіжні заходи щодо ОСОБА_4 не обиралися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 283-288, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задоволити.
Направити органу національної поліції матеріали для вирішення питання складення протоколу про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.51 КУпАП, по факту скоєння 17.05.2015 року дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, належного ОСОБА_5 , вартість якого (майна) на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 391 грн.
Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Копії ухвали вручаються сторонам кримінального провадження негайно після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1