Справа № 489/1579/25
Провадження № 1-кп/489/665/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

25 квітня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000058 від 13.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 27.09.2024 вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді 2 років обмеження волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 (дистанційно),

встановив:

13.01.2025 близько 13:45 год. на ринку «Клаксон» по вул. Космонавтів, 64, в м. Миколаєві Миколаївської області ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , розпочав рух заднім ходом по сухій прямій ділянці пішохідної алеї вказаного ринку для того, щоб якнайближче під`їхати до магазину для розвантаження товарів. Рухаючись в обраному напрямку, водій ОСОБА_3 , в порушення вимог пунктів 2.3«б», 10.1, 10.9 ПДР, а саме: перед початком руху заднім ходом не переконався у безпечності свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, рухаючись заднім ходом по пішохідній алеї ринку «Клаксон», маючи перешкоду на смузі свого руху у вигляді пішохода, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що у напрямку його руху відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, при цьому для забезпечення безпеки руху не звернувшись за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив контактування задньою частиною автомобіля з пішоходом ОСОБА_5 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому анатомічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, струсу головного мозку, саден та забою м`яких тканин голови, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 2.3«б», 10.1, 10.9 ПДР, які знаходяться у прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що дійсно в середині січня 2025, точної дати не пам`ятає, близько 13:00-14:00 год. в м. Миколаєві він привіз на ринок «Клаксон» товар. Розвантаживши товар, він, керуючи автомобілем «Hyundai H200», став рухатися заднім ходом по пішохідній алеї ринку зі швидкістю близько 8 км/годину, дивлячись почергово то в праве, то в ліве дзеркала заднього виду, а також подаючи звуковий сигнал, однак у дзеркало заднього виду в салоні автомобіля він не міг контролювати рух та оглядовість, оскільки там були упакування з товаром, що заважали оглядовості. Проїхавши таким чином близько 4-5 м, він відчув поштовх в задню частину автомобіля, після чого одразу зупинився. Вийшовши з автомобіля та підійшовши до його задньої частини, побачив там пішохода, чоловіка похилого віку, який лежав на землі, та допоміг йому підвестися, зрозумівши, що скоїв наїзд на останнього. Вказаний чоловік скаржився на біль у руці, тому він викликав швидку та поліцію, повідомивши про вказану подію, та весь час залишався там. Вищевказаний чоловік отримав ушкодження руки, у зв`язку з чим перебував на лікуванні в закладі охорони здоров`я, а він провідував його там, цікавився його самопочуттям, надавав матеріальну допомогу на лікування, даючи грошові кошти рідним, повністю відшкодувавши заподіяну його діями шкоду. Зазначив, що в момент наїзду на пішохода, а також коли він вийшов позаду автомобіля, він не бачив останнього. Крім того, підтвердив, що в ході досудового розслідування з ним проводився слідчий експеримент, результати якого були зафіксовані у відповідному протоколі. У вчиненому діянні розкаявся, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, вказав, що хотів би не допустити вказаної ситуації, якби була така можливість, та попросив вибачення у потерпілого. Вказав, що через скрутний матеріальний стан та відсутність роботи одноразова сплата штрафу є непомірною для нього.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав показання про те, що у 2025 році, в холодний період року, в першій половині дня, більш точної дати та часу не пам`ятає, він йшов по пішохідній алеї ринку «Клаксон» у м. Миколаєві, та в той час відчув поштовх в задню частину тіла, від чого впав на проїзну частину та отримав тілесне ушкодження у виді перелому правого плеча, саден голови, з якими тривалий час перебував лікуванні в закладі охорони здоров`я. Після падіння до нього підійшов обвинувачений і допоміг йому потрапити до лікувального закладу. На даний час будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має, вважав, що останньому можливо призначити покарання без позбавлення волі, оскільки він його вибачив.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.01.2025, схеми та фототаблиці до нього, місцем події є територія ринку «Клаксон» по вул. Космонавтів, 64, в м. Миколаєві, де виявлений автомобіль «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , при огляді якого виявлені потертості бруду та пилу на задньому бампері та кришці багажника. В ході огляду вказаний транспортний засіб був вилучений.

З висновку експерта № 483-34-25 судової автотехнічної експертизи від 24.02.2025 вбачається, що ходова частина автомобіля «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП перебувала в працездатному стані і не мала несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або некероване відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля до моменту ДТП перебувала в працездатному стані, забезпечувала водієві технічну можливість ефективно знижувати швидкість аж до зупинки, не мала несправностей, які могли б зумовити раптову для водія відмову системи, втрату керованості або відведення автомобіля від заданого водієм напрямку руху. Рульове керування досліджуваного автомобіля на момент ДТП перебувало в працездатному стані, не мало несправностей, які несподівано для водія могли привести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю по наміченій ним траєкторії руху.

Згідно з висновком експерта № 482-34-25 судової транспортно-трасологічної експертизи від 24.02.2025, на всій зовнішній поверхні автомобіля «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , виявлено сліди, які могли б свідчити про те, що даний автомобіль незадовго до проведення огляду своєю задньою частиною (двері вантажного відсіку, задній бампер), ймовірно при русі заднім ходом, контактував з тілом пішохода.

Відповідно до висновку експерта № 122 від 19.02.2025, у ОСОБА_5 мали місце ушкодження у вигляді перелому анатомічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, струсу головного мозку, садна, забою м`яких тканин голови, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Утворення даних тілесних пошкоджень 13.01.2025 в умовах ДТП (при зіткненні пішоходу та автотранспортного засобу) не виключається.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2025 з участю ОСОБА_3 , схеми та фототаблиці до нього, останній в присутності двох понятих на місці добровільно показав та розказав обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.01.2025 на ринку «Клаксон» по вул. Космонавтів, 64, в м. Миколаєві за участю керованого ним автомобіля «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , під час якої він здійснив наїзд на пішохода задньою частиною автомобіля.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13.02.2025 з участю потерпілого ОСОБА_5 , схеми та фототаблиці до нього, останній в присутності двох понятих на місці добровільно показав та розказав обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.01.2025 на ринку «Клаксон» по вул. Космонавтів, 64, в м. Миколаєві, в ході якої на нього здійснив наїзд задньою частиною автомобіль «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , коли він проходив алеєю.

Згідно з висновком експерта № 783-34-25 судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин та механізму ДТП від 25.02.2025, у розглянутих дорожньо-транспортних умовах водію автомобіля «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , маючи намір почати рух заднім ходом, у своїх діях необхідно було керуватися вимогами пунктів 2.3.б, 10.1, 10.9 ПДР, належним та своєчасним виконанням яких він мав технічну можливість запобігти ДТП. Дії водія автомобіля «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , що передували ДТП, не відповідали вимогам пунктів 2.3.б, 10.1, 10.9 ПДР та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив нетяжкий необережний злочин, повністю визнав свою вину, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину та непрацездатну матір, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, раніше судимий та вчинив інкримінований злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає вказане в обвинувальному акті щире каяття, яке полягає у тому, що останній повністю визнав свою вину, розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та засудив свої дії; добровільне відшкодування завданої шкоди, яке підтверджується наданими в суді показаннями самого обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_5 про те, що обвинувачений повністю відшкодував завдану йому шкоду.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним нетяжким злочином, особи обвинуваченого, який не працює та не має постійного стабільного джерела доходу, має на утриманні малолітню дитину та матір з невиліковною хворобою, що потребує наявність коштів на їх утримання, у зв`язку з чим призначення останньому покарання у виді штрафу становитиме надмірний тягар для його сім`ї, раніше судимий та вчинив інкримінований йому злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, визнання ним своєї вини та ставлення до вчиненого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача, який просив призначити покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, та потерпілого, який зазначив про можливість призначення обвинуваченому покарання без позбавлення волі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами, призначення якого є обов`язковим відповідно до санкції вказаної частини статті. Саме вказане основне покарання, на переконання суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Зазначена позиція суду щодо врахування, зокрема думки потерпілого, при призначенні обвинуваченому покарання узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 641/5714/19, згідно з якими «апеляційний суд, призначаючи особі покарання у виді позбавлення волі, своє рішення належним чином не вмотивував та при цьому не врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі думку потерпілого».

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду від 17.04.2018 у справі № 298/95/16-к, «більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення».

При цьому, при виборі виду покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд також враховує приписи ч. 3 ст. 78 КК України, які виключають будь-яку можливість повторного звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка вчинила нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Також згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, «у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК».

За такого, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі статей 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2024, після постановлення якого та до повного відбуття покарання ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.02.2023 у справі № 678/527/22, згідно з якими «у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Наведена позиція відображена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/10266/19».

Також відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 557/970/21, «відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми є імперативними приписами, обов`язковими для застосування. У разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене в період іспитового строку за попереднім вироком, і призначення за новим вироком такого покарання, яке на підставі приписів ч. 3 ст. 72 КК не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд, керуючись положеннями статей 71, 72, 75 КК, має призначити таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Отже, у вказаному вище випадку суд призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, яке складається з поєднання (сукупності) невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком, та ухвалює рішення про самостійне виконання покарань, що не підлягають складанню одне з одним. У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком».

При визначенні обвинуваченому строку додаткового покарання, призначення якого є обов`язковим для суду відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.01.2025 у справі № 489/300/25, підлягають скасуванню.

У вказаному кримінальному провадженні обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався. Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі статей 71, 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.09.2024 у справі № 489/585/24, остаточно до відбуття визначивши ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк два роки один місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: автомобіль «Hyundai H200», р.н. НОМЕР_1 , - залишити у власника ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в сумі 11874 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн 24 копійки.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.01.2025 у справі № 489/300/25, - скасувати.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1