Справа № 297/2288/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/25/20 за апеляційною скаргою начальника Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2017.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, начальник відділу використання інформації документів Державного архіву Закарпатської області, несудима, визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 369-2 КК України та виправдана на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Судові витрати за проведення у кримінальному провадженні експертизи в сумі 1536 грн прийнято на рахунок держави.

Речові докази: грошові кошти в сумі 2000 грн (4 купюри номіналом 500 грн, серії та номерів ВД 0810200, ЛИ 2234743, ЗГ 2102126, ГК 3064941), передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Берегівського РВ відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 100 КПК України конфісковано; фільтрувальні папери змивів із рук, контрольний взірець фільтрувального паперу, зразок спецпорошку та невидимого барвника, якими були оброблені грошові кошти, та які передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Берегівського РВ знищено; флеш-накопичувач формату «MIKRO SD» чорного кольору з написом «Transcend microSDHC 8GB Class 10» та документальні докази, приєднані до матеріалів кримінального провадження залишено в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; документальні докази, передані заступнику директора - головному зберігачу фондів ОСОБА_10 , згідно розписки від 16.05.2015 - залишено в Берегівському підрозділі Державного архіву Закарпатської області.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що 17.06.2015 приблизно о 09 год 30 хв, перебуваючи на посаді начальника відділу використання інформації документів державного архіву Закарпатської області, будучи службовою особою, знаходячись у службовому кабінеті № 7 відділу використання інформації документів Державного архіву Закарпатської області в м. Берегово, пл. Героїв, 4 А, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на власне збагачення, маючи умисел

-2-

на одержання неправомірної вигоди, домовилася громадянином ОСОБА_12 про прискорене виготовлення архівних довідок щодо місця народження родичів, до 1945 року наступних осіб: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , за що отримає грошову винагороду в розмірі 2000 грн.

Погодившись на вказану пропозицію, ОСОБА_11 отримала від ОСОБА_12 анкетні дані осіб, яким необхідно видати архівні довідки та домовилася про зустріч з останніми після їх отримання, після чого передала вказані анкетні дані заступнику директора - головному зберігачу фондів Державного архіву Закарпатської області ОСОБА_10 та попросила її прискорити виготовлення архівних довідок щодо місця народження, до 1945 року родичів вищезазначеним особам, яка у свою чергу висловила аналогічне прохання директору Державного архіву Закарпатської області, чим вплинула на прийняття директором Державного архіву Закарпатської області рішення про видачу таких архівних довідок.

26.06.2015 о 12 год 42 хв ОСОБА_11 , перебуваючи у службовому кабінеті № 7 відділу використання інформації документів Державного архіву Закарпатської області в м. Берегово, пл. Героїв, 4 А, надала ОСОБА_12 три архівні довідки Державного архіву Закарпатської області від 19.06.2015 з інформацією про місце народження родичів, до 1945 року, а саме: ОСОБА_19 № Б-3267/01-24, ОСОБА_20 № Р-3266/01-24 та ОСОБА_21 № Н-3265/01-24, а також три довідки Державного архіву Закарпатської області від 19.06.2015 про відсутність інформації щодо родичів № Л-3262/01-24, № 11-3263/01-24 та № 11- 3264/01-24, за що отримала від нього неправомірну грошову винагороду в розмірі 2000 грн, купюрами номіналом по 500 грн, із серійними номерами: ВД 0810200, ЛИ 2234743, ЗГ 2102126 та ГК 3064941, які цього ж дня в період із 13 год 12 хв по 16 год 34 хв працівниками міліції в ході проведення огляду місця події із вказаного кабінету були вилучені.

Виправдовуючи ОСОБА_11 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції взяв до уваги те, що жоден з допитаних у судовому засіданні свідків, заявлених стороною обвинувачення - ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , у своїх показаннях не вказали, що ОСОБА_11 одержала неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - директором Державного архіву Закарпатської області, і що взагалі здійснювався такий вплив. Натомість з показань свідка ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_11 не просила, щоб довідки за заявами потерпілого були виготовлені швидше, а свідок ОСОБА_10 сама повідомила директора Державного архіву, що є заяви громадян, які виїжджають в Угорщину на лікування та просила виготовити такі довідки. Дані показання узгоджуються з показаннями обвинуваченої ОСОБА_11 про те, що вона особисто не зверталася до директора Державного архіву Закарпатської області ОСОБА_23 та не просила його пришвидшити виготовлення архівних довідок. Також суд першої інстанції врахував, що показаннями свідка ОСОБА_23 - директора Державного архіву Закарпатської області та свідка ОСОБА_24 - провідного архівіста Державного архіву Закарпатської області встановлено, що згідно Положення про Державний архів Закарпатської області довідки мають бути виготовлені на протязі 30 днів, однак у цей час працівник архіву ОСОБА_24 , яка відповідальна за виготовлення саме довідок про народження, повинна була йти у відпустку, тому виготовила довідки на протязі двох днів. Таким чином обвинувачена не вплинула на прискорене виготовлення архівних довідок, оскільки довідки були виготовлені ОСОБА_24 раніше у зв`язку з відбуттям останньої у відпустку. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не підтверджують вказаних в обвинуваченні обставин і письмові докази та відеозаписи розмов потерпілого

-3-

і обвинуваченої, які досліджені в судовому засіданні. Зокрема з відеозапису від 17.06.2015 встановлено, що ОСОБА_12 під час розмови з ОСОБА_11 , неодноразово заявляв, що він віддячить їй та кілька разів пропонував їй неправомірну вигоду - грошові кошти, однак обвинувачена відмовилася їх отримувати та пояснила, що після виготовлення довідок заявникам буде необхідно провести офіційну оплату за виготовлення довідок через установу банку, тобто роз`яснила потерпілому процедуру отримання архівних довідок. Таким чином факт існування домовленостей між потерпілим і обвинуваченою про отримання останньою неправомірної вигоди в сумі 2 000 грн за сприяння у прискоренні виготовлення вищевказаних архівних довідок та факт існування впливу обвинуваченої та прийняття рішення директором Державного архіву Закарпатської області ОСОБА_23 про прискорене виготовлення архівних довідок за заявами громадян ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , не підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні. Також у вироку суд зазначив, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, стороною обвинувачення не надано, у зв`язку з чим, дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності її вини слід тлумачити на її користь.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 14.06.2017 щодо ОСОБА_11 скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12750 грн. Посилається на те, що в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у вироку не наведено мотивів чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, що у свою чергу призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, вказує на те, що, прийшовши до висновку про те, що органом досудового розслідування та судом під час судового розгляду не здобуто доказів у підтвердження вини ОСОБА_11 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України кримінального правопорушення, при цьому, вмотивовуючи такий висновок аналізом досліджених у ході судового розгляду кримінального провадження доказів допитів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , відеозапису від 17.06.2015, суд не взяв до уваги й не дав жодної оцінки ряду наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених у ході судового розгляду доказів протоколам помічення та вручення грошових коштів від 26.06.2015, вручення технічних засобів від 17.06.2015, прийняття грошових коштів від 26.06.2015, вручення технічних засобів від 26.06.2015, про закінчення відкритим фіксуванням контролю за вчиненням злочину від 26.06.2015, огляду місця події від 26.06.2015, огляду предмету від 28.07.2015, про результати контролю за вчиненням злочину від 10.07.2015, про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді аудіо- , відеоконтролю за особою від 01.07.2015 та висновку криміналістичної експертизи речовин, хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 2704 від 27.07.2015. Разом з тим, в оскаржуваному вироку зазначено, що відеозапис від 17.06.2015 свідчить про відсутність факту існування домовленостей між потерпілим та обвинуваченою про передання останній неправомірної вигоди, оскільки потерпілий ОСОБА_12 у ході розмови з обвинуваченою ОСОБА_11 неодноразово заявляв, що віддячить їй та кілька разів пропонував неправомірну вигоду, від якої остання відмовилась, вказуючи на те, що після виготовлення довідок заявникам необхідно буде провести офіційну оплату за їх виготовлення через банківську установу, тобто роз`яснивши процедуру отримання архівних довідок, однак, таке твердження суду суперечить вищевказаному відеозапису, оскільки з такого не вбачається жодних

-4-

роз`яснень, наданих обвинуваченою з приводу отримання архівних довідок, а на запитання потерпілого щодо передачі грошових коштів, обвинувачена відповіла, що такі треба буде надати після виготовлення архівних довідок. Крім того, зазначаючи у вироку про те, що одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України злочин, є злочином із формальним складом, який вважається закінченим з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди, суд безпідставно відкинувши досліджені в ході судового розгляду й вищенаведені докази сторони обвинувачення (протоколи та висновок експертизи), які підтверджують факт отримання обвинуваченою ОСОБА_11 неправомірної вигоди, і не взявши до уваги показання потерпілого ОСОБА_12 , прийшов до висновку про те, що під час судового розгляду не здобуто доказів у підтвердження вини ОСОБА_11 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України кримінального правопорушення на підставі досліджених доказів, а саме, показань свідків, які спростували факт впливу з боку обвинуваченої щодо особи, уповноваженої на виконання функцій держави, тобто спростували обставини, які і так не підлягають доказуванню, оскільки не являються кваліфікуючими ознаками та не становлять собою об`єктивну сторону вищевказаного кримінального правопорушення. При цьому, вказує й на те, що за диспозицією ч. 2 ст. 369-2 КК України як пропозиція і надання, так і одержання неправомірної вигоди, обумовлені здійсненням з боку особи-посередника впливу на прийняття рішення уповноваженою особою, однак, сам вплив, спосіб і форма його здійснення, діяння, що становлять його зміст, наслідки їх вчинення, характер рішення, прийнятого особою, на яку здійснюється такий вплив, - перебуває поза межами об`єктивної сторони вищевказаного злочину. У ході апеляційного розгляду прокурор просить дослідити докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції не дав належну оцінку, і на які є посилання в апеляційній скарзі як на докази у підтвердження вини ОСОБА_11 .

У запереченні на апеляційну скаргу обвинувачена ОСОБА_11 вказує на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою. Посилається на те, що наведені в апеляційній скарзі доводи не відповідають дійсності з огляду на те, що суд першої інстанції дослідив та надав оцінку всім доказам, у тому числі й тим, на які прокурор вказує як на такі, що залишились поза увагою суду, та прийшов до вірного висновку про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази не доводять її вину у вчиненні передбаченого ст. 369-2 КК України кримінального правопорушення, оскільки жоден із доказів не підтверджує факту отримання нею неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави. При цьому, з протоколів допиту свідків директора Державного архіву Закарпатської області ОСОБА_23 та провідного архівіста ОСОБА_24 вбачається, що вона ( ОСОБА_11 ) особисто не зверталася до них з проханням пришвидшити виготовлення архівних довідок; з відеозапису її ( ОСОБА_11 ) розмови з ОСОБА_12 , яка відбулася 17.06.2015 в період з 09 год 32 хв до 09 год 38 хв і була зафіксована під час аудіо-, відео контролю особи, вбачається, що між потерпілим та нею не було жодних домовленостей про будь-яку неправомірну вигоду (не обумовлювалось в якому вигляді така повинна надаватись, а якщо повинна надаватись у вигляді грошових коштів, то в якій сумі, тощо), і що ОСОБА_12 під час розмови з нею неодноразово заявляв про те, що віддячить їй та кілька разів пропонував неправомірну вигоду грошові кошти, які намагався їй передати, однак, вона відмовилася їх отримувати; ОСОБА_12 лише 17.06.2015 надав їй дані про осіб, яким необхідно виготовити архівні довідки, у той час, як про факт нібито вимагання нею неправомірної вигоди повідомив правоохоронні органи ще 09.06.2015, що у свою чергу свідчить про те, що викладені в заяві від

-5-

09.06.2015 та протоколі допиту потерпілого від 09.06.2015 твердження ОСОБА_12 про те, що вона ( ОСОБА_11 ) заявила вимогу щодо необхідності надання неправомірної вигоди за сприяння у прискоренні виготовлення архівних довідок 09.06.2015, не відповідають дійсності; суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_27 , які в судовому засіданні ствердили, що після того, як ОСОБА_12 повідомив їм, що вартість виготовлення архівної довідки становить 500 грн, вони відмовилися від отримання такої довідки; суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують факт існування домовленостей між ОСОБА_12 та нею ( ОСОБА_11 ) про отримання останньою неправомірної вигоди в сумі 2000 грн за сприяння у прискоренні виготовлення вищевказаних архівних довідок та факт існування її ( ОСОБА_11 ) впливу на прийняття директором Державного архіву Закарпатської області ОСОБА_23 рішення про прискорене виготовлення таких довідок за заявами громадян ОСОБА_28 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_27 .. Крім того, викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки наявних у матеріалах кримінального провадження доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції внаслідок оцінки цих доказів. Разом з тим, в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції нею було заявлено клопотання про визнання недопустимими наступних доказів: заяви ОСОБА_12 від 06.2015, оскільки на такій відсутній спеціальний штамп реєстрації заяви, що у свою чергу свідчить про те, що така не була зареєстрована в Берегівському РВ УМВС у встановленому законом порядку, і в свою чергу вказує на недотримання належної процедури одержання даного доказу; рапорту в. о. начальника міжрайонного відділу № 3 Управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_29 від 09.06.2015; протоколів прийняття грошових коштів, помічення та вручення грошових коштів від 26.06.2015, оскільки з таких убачається, що грошові кошти були передані ОСОБА_12 оперуповноваженому ОСОБА_30 для їх помічення з метою фіксації та документування протиправних дій ОСОБА_11 , що спростовується протоколом додаткового допиту ОСОБА_12 від 25.08.2015, відповідно до якого, грошові кошти належали не йому, а працівникам міліції, і що у свою чергу свідчить про те, що до вищевказаних протоколів внесені неправдиві відомості; протоколу огляду місця події від 26.06.2015; протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо -, відео контролю особи від 01.07.2015, оскільки відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , спілкувалися між собою на українській мові, однак, з відеозаписів їх розмов, які мали місце 17.06. та 26.06.2015, останні вели між собою розмову на угорській мові, про що не зазначено в даному протоколі, а в матеріалах кримінального провадження відсутні докази про те, що такі розмови ОСОБА_12 з нею ( ОСОБА_11 ) переводились на українську мову. Крім того, дії працівників Управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Закарпатській області свідчать про вчинення останніми передбаченого ч. 2 ст. 370 КК України злочину, що полягає у підбуренні ОСОБА_12 на пропонування, обіцянку та надання їй ( ОСОБА_11 ) неправомірної вигоди з метою подальшого викриття її на отриманні такої вигоди, оскільки, як убачається з дослідженого в ході судового розгляду відео файлу, на якому зафіксовані результати проведеного аудіо-, відео контролю обвинуваченої ОСОБА_11 , 17.06.2015 ОСОБА_12 звернувся до неї ( ОСОБА_11 ) з проханням виготовити архівні довідки про місце народження родичів своїх знайомих у найкоротші строки, і при цьому, пропонував їй за таку послугу грошові кошти, від отримання яких вона відмовилася, після чого, ОСОБА_12 ще декілька разів пропонував та намагався передати їй вказані кошти, однак, вона їх так і не взяла. Просить виправдувальний вирок щодо неї залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

-6-

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 визначено новий склад колегії суддів у справі № 297/2288/15-к (провадження № 11-кп/4806/25/20): ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 , ОСОБА_3

03.09.2024 до початку апеляційного розгляду, на адресу Закарпатського апеляційного суду від захисника-адвоката ОСОБА_7 надійшло письмове клопотання про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали клопотання захисника про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження щодо неї, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2017, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_11 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 369-2 КК України та виправдав останню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченої є склад даного кримінального правопорушення. Разом з тим, незалежно від висновків, наведених в оскаржуваному вироку, а також тієї обставини, що обвинувачена ОСОБА_11 під час судового розгляду в суді першої інстанції заперечувала свою причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання захисника про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтриманого самою обвинуваченою в судовому засіданні, не вбачає достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Подаючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України, сторона захисту, у тому числі обвинувачена ОСОБА_11 надала свою згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, незважаючи на те, що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Зазначене узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеному у постанові від 02.04.2024 (справа № 760/6513/17,провадження № 51-5496 км 21), де окрім іншого вказано, що суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 286 КПК України, зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

При цьому, апеляційним судом роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_11 як право та підстави на звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності, так і наслідки такого звільнення, у тому числі й те, що така підстав для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

-7-

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною першою статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Приписами ст. 285 КПК України установлено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності: особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність; особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення; підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України, мало місце у червні 2015 року, відомості про те, що ОСОБА_11 з указаного періоду вчинила інше кримінальне правопорушення відсутні, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому

-8-

перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_11 від досудового розслідування або суду з указаного вище періоду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Таким чином, з дня вчинення ОСОБА_11 зазначеного кримінального правопорушення і до цього часу, враховуючи ту обставину, що вирок Виноградівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.06.2017 не набрав законної сили, минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим обвинувачена ОСОБА_11 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки остання надала свою згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, про що свідчить подане стороною захисту до апеляційного суду відповідне клопотання, підтримане обвинуваченою в судовому засіданні, і яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченою ОСОБА_11 , задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 417, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 14.06.2017 щодо ОСОБА_31 , обвинуваченої за ч. 2 ст. 369-2 КК України, скасувати.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 , яке підтримане обвинуваченою ОСОБА_11 , про звільнення обвинуваченої ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачену ОСОБА_32 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 369-2 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України,- закрити.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді