печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3471/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням представника Київської міської ради та Печерької районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/77/20-к у кримінальному провадженні №005414, на майно, -

В С Т А Н О В И В :

16.01.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника Київської міської ради та Печерької районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_3 , яке передано слідчому судді ОСОБА_1 29.01.2025, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/77/20-к у кримінальному провадженні №005414, на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 із забороною її відчуження та будь-яким чином розпоряджатися вказаним майном.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, на відсутність підстав для продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, а відтак наявні підстави для скасування арешту майна.

Представник заявника подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор/слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Частиною 2 статті 174 КПК України передбачено, що про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту майна повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005414 від 09.12.2019 за ознаками вчинення злочину (кримінального правопорушення) передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 (справа № 757/77/20-к) накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 із забороною її відчуження та будь-яким чином розпоряджатися вказаним майном.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022:

- визнано незаконним та скасовано запис про право власності/довірчої власності від 08 листопада 2019 року за № 34069368, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49596305 від 08 листопада 2019 року за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, на підставі договору дарування № 216, виданого 18 червня 2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 ;

- визнано відумерлою спадщину, до якої входить квартира АДРЕСА_1 , після померлої приблизно 21 червня 2019 року, ОСОБА_7 .

- витребувано квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

- визнано недійсним договір іпотеки № 2417 від 09 листопада 2019 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

- визнано незаконним та скасувано запис про іпотеку від 09 листопада 2019 року № 434077499, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49604982 від 09 листопада 2019 року на підставі договору іпотеки № 2417, виданого 09 листопада 2019 року, іпотекодержатель: ОСОБА_8 , іпотекодавець ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Таким чином, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку про наявність у Київської міської ради права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідної до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2020 р. задовольняючи клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, суд виходив з того, що арешт необхідний з метою забезпечення речових доказів.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують, що в подальшому в застосуванні арешту в рамках кримінального провадження відпала потреба, враховуючи, що слідчому судді не надано жодної актуальної інформації щодо кримінального провадження, так як арешт був накладений п`ять років тому, а судове рішення в рамках цивільного судочинства не може бути безумною підставою для скасування арешту, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 22, 26, 106, 92, 98, 167, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання представника Київської міської ради та Печерької районної в місті Києві державної адміністрації - ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі №757/77/20-к у кримінальному провадженні №005414, на майно, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1