Справа №369/7398/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/824/3418/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стахов Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває в Державні установі «Дніпровська установа виконання покарань 4», раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції від 23 серпня 2023 року) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, в строк покарання остаточно призначеного за цим вироком, зарахованопокарання частково відбуте за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 27 червня 2023 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 11 січня 2016 року близько 17:00 год., ОСОБА_7 , будучи раніше судимим вироком Залізничного районного суду м. Львів від 12 квітня 2016 року за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи в приміщенні торгівельного залу гіпермаркету «Ашан-Кільцева», що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський (нині Бучанський) район с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався повторно таємно викрасти належній ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» товарно-матеріальні цінності, а саме: кіндер джой з іграшкою, кількістю 124 шт., вартістю 21 грн 71 коп. за одиницю, товару, загальною вартістю 2691 грн 83 коп., які поклав до своєї сумки, котру; тримав поруч себе.

Після чого, утримуючи при собі викрадений товар ОСОБА_7 пройшов через касову зону не розрахувавшись за нього, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг завершити злочин до кінця із причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником охорони.

Не погоджуючись з вироком суду І-ї інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироками Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018, Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2022 та Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.08.2023, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, в строк остаточно призначеного цим вироком покарання у виді 8 років позбавлення волі, зарахувати повністю відбуте ОСОБА_7 покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 у виді 4 місяці арешту, з розрахунку 1 день арешту за 1 день позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, в строк остаточно призначеного цим вироком покарання у виді 8 років позбавлення волі, зарахувати повністю відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпровська від 02.06.2022 у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі. Виключити з вироку обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - щире каяття.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 11 січня 2016 року, тобто до ухвалення відносно нього вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018, вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2022 та вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова, у зв`язку з чим, при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, суд першої інстанції мав врахувати попередні вироки відносно ОСОБА_7 , призначити йому покарання з урахуванням попередніх вироків, незалежно від відбуття призначених покарань.

Також, прокурор вказує, що місцевим судом помилково враховано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. Вказує, що дані про особу обвинуваченого в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за умисні корисливі злочині, не працює, належних висновків для себе не робить, а тому призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів аналогічного характеру, який має постійне місце проживання, де характеризується відмінно, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, раніше судимий, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України, неодружений, до затримання не працював, має загальну середню освіту, відношення останнього до вчиненого, яке полягає у відвертому осуді своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, відсутність претензій з боку потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнавщире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та відсутність претензій з боку потерпілого.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, покарання в межах санкції інкримінованої йому статті у виді позбавлення волі, враховуючи норми ч. 3 ст. 68 КК України.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до постановлення вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, зарахувавши в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання частково відбуте за попереднім вироком та визначив остаточне до відбування покарання у виді позбавлення волі.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони грунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Доводи прокурора про необхідність виключити з вироку суду посилання на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, є неспроможними, оскільки ця обставина була обгрунтовано встановлена судом в ході судового розгляду кримінального провадження, та, окрім цього, на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання як щире каяття, сторона обвинувачення вказує в обвинувальному акті.

Що стосується посилання апеляційної скарги прокурора на незастосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст 70 КК України, в частині неврахування попередніх вироків щодо ОСОБА_7 , то вони є неспроможними.

колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, в апеляційній скарзі прокурор вказує про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення 11 січня 2016 року, тобто до ухвалення відносно нього вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018, вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2022.

В той же час, в матеріалах кримінального провадження відносно ОСОБА_7 зазначені вище вироки відсутні.

Крім того, з журналу судового засідання та вироку суду вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років та, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі. Тобто жодної інформації про існування ще двох вироків щодо ОСОБА_7 , постановлених після вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, сторона обвинувачення в суді першої інстанції не надала.

Колегія суддів звертає увагу на положення ст. 93 КПК України, та зауважує, що належним чином завірені копії вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 та вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2022, з метою урахування їх під час призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, мав надати саме прокурор.

Окрім цього, в апеляційній скарзі прокурор порушує питання про дослідження вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 та вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2022, але до суду апеляційної інстанції копії цих вироків також не було надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, відсутні переконливі дані для призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2018 та вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2022.

Таким чином, підстави для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, про що зазначає в апеляційній скарзі прокурор, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, обгрунтованим та вмотивованим, у зв?'язку з чим, колегія суддів залишає його без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: