Справа № 494/1652/21
Провадження № 1-в/508/1/25
У Х В А Л А

Іменем України

"10" квітня 2025 р. Миколаївський районний суд

Одеської області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

Секретаря ОСОБА_2

З участю прокурора ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подання В.о. начальника Березівського районного сектору № 1 філії Державної Установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , про вирішення питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с. Яснопілля, Березівського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває подання В.о. начальника Березівського районного сектору № 1 філії Державної Установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , для вирішення питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв*язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Подання обґрунтовано тим, що на обліку Березівського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області перебуває ОСОБА_5 , засуджений 10 жовтня 2023 року Миколаївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 Кримінального кодексу України до 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 ( три ) роки. На вищезгаданий вирок було подано апеляцію, 21.05.2024 року апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , було задоволено. Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року було скасовано в частині призначеного покарання. Вирок набрав законної сили 21.05. 2024 року.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 1 8.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної під пункгом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць ), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2021 рік становив 2270 грн.

Сума завданої матеріальної шкоди за даним, вироком становить 550,00 гри., що станом на день крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 грн.).

Таким чином внесені законодавцем зміни, відповідно до Закону України № 3886-ІX від 18.07.2024 року, призвели до декриміналізацїї діяння, а дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В судове засідання В.о. начальника Березівського районного сектору № 1 філії Державної Установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд подання у її відсутність, просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення подання.

Засуджений ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду подання повідомлений належним чином. Крім того, з наявної у суду інформації, засуджений перебуває на службі в ЗСУ. А тому враховуючи ту обставину, що прийняття рішення за подання ніяким чином не погіршує становище засудженого, а навпаки покращує, а також економію процесуального часу, суд вважає за доцільне розглянути дане подання у відсутність засудженого.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали подання та додані до нього матеріали, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про зміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 132 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Отже, Законом № 3886-ІХ фактично були внесені зміни і до законодавства України про кримінальну відповідальність, зокрема в частині визначення розміру викраденого майна, за наявності якого (розміру) настає кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07.10.2024, справа № 278/1566/21, зроблено правовий висновок, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд.1 розд. ХХ та пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року, який скасований в частині призначення покарання Одеським апеляційним судом 21.05.2024 року за ч.3 ст. 185,ч. 2 ст. 304, 70 75,76 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`яків передбачених ст. 76 КК України. Вирок Березівського районного суду Одеської області від 29.08.2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України виконувати самостійно.

Злочин за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_5 був вчинений 29.10.2021 року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2021 рік становив 2270 гри.

Сума завданої матеріальної шкоди за даним, вироком становить 550,00 гри., що станом на день крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 гри.).

Таким чином внесені законодавцем зміни, відповідно до Закону України № 3886-ІX від 18.07.2024 року, призвели до декриміналізацїї діяння, а дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_5 майна була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, судом встановлено наявність підстав для приведення у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 вироку Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року скасавоного в частині призначення покарання Одеським апеляційним судом 21.05.2024 року у відношенні ОСОБА_5 ..

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного йому вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року, який скасований в частині призначення покарання Одеським апеляційним судом 21.05.2024 року за ч.3 ст. 185, 75,76 КК України у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки на підставі Закону України від 18 липня 2024 року №3886-IX та вважати його засудженим за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року, який скасований в частині призначення покарання Одеським апеляційним судом 21.05.2024 року за ч. 2 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі без застосування положень ст. 70 ч. 1 КК України із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти цим органам про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Березівського районного суду Одеської області від 29.08.2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України, до 180 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.ст.3, 5, 74 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання В.о. начальника Березівського районного сектору № 1 філії Державної Установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , про вирішення питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного йому вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року, який скасований в частині призначення покарання Одеським апеляційним судом 21.05.2024 року за ч.3 ст. 185, 75,76 КК України у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки на підставі Закону України від 18 липня 2024 року №3886-IX та вважати його засудженим за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 10.10.2023 року, який скасований в частині призначення покарання Одеським апеляційним судом 21.05.2024 року за ч. 2 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі без застосування положень ст. 70 ч. 1 КК України із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме: не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти цим органам про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Березівського районного суду Одеської області від 29.08.2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України, до 180 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи діб з дня її проголошення через Миколаївський районний суд Одеської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде проголошено 15.04.2025 року.

Суддя: ОСОБА_1