ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10357/24

Провадження № 11-кп/820/193/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2024 року № 0000051, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-19.01.2023 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі..

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2023 року і призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 умисно не виконав обмежувальний припис, будучи особою, щодо якої такий захід застосований судом, за наступних обставин.

Так, 24.01.2024 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області у цивільній справі № 686/2176/24 винесено рішення про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, згідно з яким ОСОБА_6 заборонено: перебувати в місці проживання ОСОБА_10 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче 50 метрів до вказаного місця проживання ОСОБА_10 ; вести листування, телефонні переговори з останньою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, яка за її бажанням перебуває у місці невідомому кривднику. Це рішення набрало законної сили та з ним ОСОБА_6 ознайомлений.

Однак ОСОБА_6 , нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 3506 ЦПК України, відповідно до якої видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, діючи умисно, 29.01.2024 о 18:45 год. та 01.02.2024 близько 15:00 год. приходив до місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , на зауваження не реагував та перебував у квартирі до приїзду працівників поліції.

Таким чином ОСОБА_6 своїми діями, які виразились в умисному невиконанні обмежувального припису, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження, а саме наблизився на відстань ближче 50 метрів до місця проживання матері ОСОБА_10 , контактував та спілкувався з нею, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_6 . Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було необґрунтовано відхилено показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 , які вказують на те що ОСОБА_6 фактично приходив додому за запрошенням, або за згодою матері, що виключає в його діях умисел на невиконання обмежувального припису та відповідно склад кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що дізнання, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у провадженні та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_6 не заперечував та ствердив обставини, що він будучи ознайомленим із виданим відносно нього обмежувальним приписом, згідно з яким йому заборонено наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання матері ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , перебувати у вказаному місці та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, 29 січня та 01 лютого 2024 року приходив до місця проживання матері, мав конфлікт з нею та перебував у квартирі до приїзду працівників поліції, однак виклав власну версію подій.

Вказані обставини повністю стверджуються показаннями свідка

ОСОБА_10 , яка в процесі судового розгляду вказала, що обвинувачений кожного разу приходив до неї та влаштовував сварку, під час якого обзивав її, на зауваження не реагував, в зв`язку з чим вона була вимушена викликати працівників поліції.

Факт перебування обвинуваченого за місцем проживання ОСОБА_10 підтвердили також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо події 29.01.2024 року та свідок ОСОБА_13 з приводу порушення ОСОБА_6 обмежувального припису 01.02.2024 року. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 також вказали, що з приводу причини порушення припису обвинувачений повідомляв про незгоду з таким, що безпосередньо свідчить про обізнаність з виданим щодо нього обмежувального припису.

Будь-які підстави вважати, що показання свідків є недостовірними, відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються наступними письмовими доказами.

Зокрема, даними протоколів прийняття заяв ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 29 січня та 1 лютого 2024 року, відповідно до яких, остання просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 29 січня та 1 лютого 2024 року відповідно, перебував за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги обмежувального припису, виданого Хмельницьким міськрайонним судом рішенням № 686/2176/24 від 24 січня 2024 року (а.п. 45, 79, т. 1).

Відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, які здійснювали виїзд на виклики ОСОБА_10 з приводу порушення обмежувального припису ОСОБА_6 та даними протоколів їх огляду, які підтверджують факт перебування обвинуваченого 29 січня та 01 лютого 2024 року за місцем проживання ОСОБА_10 (а.п. 70-72, 82-84, т. 1).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суд Хмельницької області від 24 січня 2024 року у цивільній справі №686/2176/24, яким встановлено обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно заборони ОСОБА_6 перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближче 50 метрів до вказаного місця проживання ОСОБА_10 , вести листування, телефонні переговори з останньою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_10 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. З яким ОСОБА_6 ознайомлений та отримав його копію 25.01.2024 року (а.п. 52-53 т. 1)

Крім того, факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними постанови судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024 року, якою стверджується, що ОСОБА_6 29 січня 2024 року вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_10 , а саме в період дії обмежувального припису, виданого Хмельницьким міськрайонним судом рішенням у цивільній справі №686/2176/24 від 24 січня 2024 року, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

(а.п. 51, т. 1).

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Доводи сторони захисту про те, що суд необґрунтовано відхилив показання ОСОБА_6 стосовно того, що він порушував обмежувальний припис не умисно, а приходив додому на запрошення ОСОБА_10 , що виключає умисел у його діях на вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів відхиляє, оскільки такі твердження повністю спростовуються вищенаведеними доказами.

Зокрема із матеріалів провадження вбачається, що вказані твердження повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , яка заперечила вказані обставини та запрошення обвинуваченого 29 січня та 01 лютого 2024 року до місця свого проживання, більш того вказувала на порушення обмежувального припису та просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 .

Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які вказали, що з приводу причини порушення припису обвинувачений ОСОБА_14 повідомляв про незгоду з таким.

В матеріалах провадження відсутні належні докази, які б викликали сумніви в щирості та достовірності послідовних показань свідка ОСОБА_10 .

Підстав вважати, що свідки ОСОБА_11 , та ОСОБА_13 враховуючи їх виключну безсторонність по відношенню до обвинуваченого і ОСОБА_10 , оговорюють ОСОБА_6 , у колегії суддів також не має.

При цьому, з огляду на те, що ОСОБА_11 знав про встановлення відносно нього обмежувального припису, достовірно знав і про існування рішення суду з цього приводу, вже піддавався адміністративній відповідальності за вказані протиправні дії, однак, продовжував вчиняти аналогічні діяння, повністю ігноруючи, як вимоги законодавства, так і рішення суду та вимоги обмежувального припису, на переконання колегії прямо та безпосередньо свідчить про свідомі та умисні дії обвинуваченого.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом своїми діями, які виразились в умисному невиконанні обмежувального припису, порушив встановленні судом заходи тимчасового обмеження.

Більше того, колегія суддів враховує, що кримінальна відповідальність за порушення вимог обмежувального припису настає незалежно від мети з якою діяв обвинувачений вчиняючи його порушення. А тому твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 приходив до місця проживання матері з метою вигулу собаки, де в подальшому влаштовував сварки і конфлікти не спростовує в його діях складу кримінального правопорушення.

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_6 умислу і як наслідок складу кримінального правопорушення є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Жодним чином не спростовує факти вчинення кримінального правопорушення та не впливає на кваліфікацію його дій, твердження ОСОБА_6 та його захисника, що його мати свідок ОСОБА_10 іноді сама запрошувала його до місця свого проживання, оскільки такі запрошення не були у інкриміновані йому дні.

Більше того, достовірно знаючи про встановлений відносно нього обмежувальний припис та пряму заборону відвідувати місце проживання матері та наближатися до неї, ОСОБА_6 ігнорував такі вимоги, приходив до місця проживання матері, де влаштовував систематичні конфлікти та сварки, наслідком яких було звернення ОСОБА_10 до правоохоронних органів за захистом.

В провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оголошена ОСОБА_6 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі дізнавачу. Знайшли вони своє відображення і у вироку суду, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в

ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами дізнання та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 390-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії проступків, дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_6 покарання взято до уваги те що він раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення під час визначеного йому судом іспитового строку за попереднім вироком суду, з попередньої судимості жодних висновків не зробив, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, особу винного, який у лікаря психіатра на обліку не перебуває, однак перебуває на спостереженні у лікаря нарколога, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, вини у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав навіть під тиском зібраних упровадженні доказів, у скоєному не розкаявся.

За таких обставин приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, який раніше судимий, з попередньої судимості жодних висновків не зробив, в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді ізоляції від суспільства є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3