ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001993 від 12.05.2024 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 18 лютого 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою клопотання слідчого СВ розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, в Державній установі «Чернівецькій слідчий ізолятор» на строк до 20 березня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що вона просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в повному обсязі в задоволенні клопотання слідчого. Застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі. У випадку продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах, визначен6их ч. 5 ст. 182 КПК України, в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

ЄУНСС: 725/1335/25 Слідчий суддя: ОСОБА_10

Номер провадження: 11-сс/822/46/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вищевказане клопотання подано із порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, що є підставою для його повернення.

Вказувала, що наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення, які жодним чином не підтверджені.

Вважала, що зазначивши в клопотанні, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним відповідних процесуальних обов`язків, слідчий цей висновок ніяк не обґрунтував, а суд це питання взагалі залишив без уваги, що є суттєвим порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

Зазначала, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт в нічний час, не порушуючи норми КПК України.

Стверджувала, що районним судом не було враховано, що підозрюваний має постійне місце проживання, є раніше не судимою особою, одружений, те, що він здійснює волонтерську діяльність, та проходить стажування в ФОП ОСОБА_11 на посаді «мийник автотранспортних засобів», має на меті в подальшому офіційно працевлаштуватися, його стан здоров`я, зокрема, що останньому були здійсненні неодноразові оперативні хірургічні втручання, такі як: лапароскопія, середня лапароскопія, ретроградна інтубація клубкової кишки, дренування черевної порожнини.

Звертала увагу суду на те, що слідчим суддею під час постановлення оскаржуваного рішення в порушення вимог закону, проігноровано обов`язок визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених положеннями КПК України, що на думку захисника, є неприпустимим та порушує основоположні права підозрюваного.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від підозрюваного ОСОБА_7 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційної скарги його захисника.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , яка, в режимі відеоконференції, просила подану апеляційну скаргу задовольнити, з підстав наведених у ній, а ухвалу районного суду - скасувати, прокурора ОСОБА_5 , який просив ухвалу районного суду, як законну залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, як необґрунтовану - без задоволення, дослідивши матеріали провадження, вивчивши клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , включаючи наявні матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, в рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по вказаних матеріалах, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України встановлено, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, врахував, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та продовжують існувати, зокрема, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та санкцію інкримінованої статті і безальтернативний вид покарання. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»); незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (з метою зміни ними показань про обставини вчинення злочину для покращення свого кримінально-процесуального становища і уникнення кримінальної відповідальності, а також створення перешкоди досудовому розслідуванню у встановленні усіх обставин скоєного кримінального правопорушення); перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (зокрема здійснювати затягування судового розгляду, що призведе до здійснення судового розгляду у нерозумні строки, не прибувати на виклики до суду, тим самим перешкоджати встановленню істинні у кримінальному провадженні, про що свідчить тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення та місце проживання м. Дніпро, яке знаходиться на відстані близько 860 км. від м. Чернівці); вчинити інше кримінальне правопорушення (оскільки підозрюваний не має постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні умисного знищення чужого майна, за кваліфікуючими ознаками: шляхом підпалу, вчиненого групою осіб, що заподіяло майнову шкоду).

Також, слідчим суддею враховано, що прокурором доведено наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім цього, слідчий суддя врахував суспільно-небезпечний характер кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні, по якому продовжується проведення необхідних слідчих дій, особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків за місцем мешкання, обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Твердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні слідчим у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, на думку колегії суддів, ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вищевказані обставини на які вказує захисник, враховані апеляційним судом, проте такі не свідчать про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а відтак не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 ряду хронічних захворювань та соціальних зв`язків, про наявність яких було зазначено в поданій апеляційній скарзі, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування останнього під вартою.

При цьому, діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_7 став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом із тим, ухвала судді в частині не визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави суперечить закону, виходячи із наступного.

Приписами ч. 3 ст. 183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином проти власності. Вказаний злочин вчинений без застосування насильства або з погрозою його застосування. Відсутні відомості в матеріалах справи і про те, що щодо обвинуваченого, стосовно якого у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений ним.

А отже, суддя, відповідно до вимог закону, зокрема, ч. 3 ст. 183 КПК України, зобов`язаний був визначити розмір застави щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, яке не підпадає під виключення, що встановлені ч. 4 ст. 183 КПК України.

Не визначивши розмір застави, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ч. 3 ст. 183 КПК України, яка є імперативною нормою та зобов`язувала його визначити розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

Приписами п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Враховуючи наведене, беручи до уваги характер та обставини даного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує йому за інкримінований злочин, дані про його особу, а саме, наявність у нього постійного місця проживання, відсутність його перебування на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, стан його здоров`я, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає можливим обрання обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ввизначаючи розмір застави судова колегія апеляційного суду бере до уваги положення ст. 177, 178 КПК України, та практику ЄСПЛ (справа «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010), справа «Punzelt v. Czech Republic» від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86), зокрема враховує обставини даного кримінального провадження, відомості, що характеризують особу підозрюваного, а також той факт, що протиправні дії підозрюваного в яких підозрюється останній, завдали шкоди на суму 1 920 899 гривень, з огляду на наявність іншого співучасника підпалу транспортного засобу, враховуючи всі наведені ризики, та вважає за необхідне визначити розмір застави останньому в сумі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, що дорівнює 300 прожитковим мінімумам для працездатних осіб, оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та не є завідомо непомірною.

На переконання колегії суддів апеляційного суду визначений розмір застави є достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановленні слідчим суддею, і з існуванням яких погоджується апеляційний суд.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника підозрюваного обвинуваченого необхідно задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу відповідно до положень ст.ст. 407, 409, 413 КПК України скасувати.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 177, 182, 183, 193, 194, 199, 404, 407, 413, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 18 лютого 2025 року, якою клопотання слідчого, погоджене прокурором, задоволено та продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» терміном до 20 березня 2025 року включно, без визначення застави, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_9 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, українця, непрацевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, в Державній установі «Чернівецькій слідчий ізолятор» на строк до 20 березня 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України, визначити запобіжний захід у вигляді застави в сумі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, що дорівнює 300 прожитковим мінімумам для працездатних осіб, яка може бути внесена, як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Чернівецького апеляційного суду (рахунок отримувача: UA0082901; банк отримувача: ДКСУ у м. Київ; МФО 820172; код ЄДРПО 42255464).

Підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , наступні обов`язки:

- прибувати до уповноваженого у кримінальному провадженні слідчого, прокурора чи суду з встановленою періодичністю;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він буде перебувати, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі потерпілим, свідками, іншим підозрюваним у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт(паспорти)/ для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 20 березня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій особі Державної Установи «Чернівецький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної Установи «Чернівецький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення особи з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_7 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3