ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час за місцем реєстрації, або альтернативний запобіжний захід заставу у мінімальному розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що останній може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення, однак, не було з`ясовано наявність у ОСОБА_7 інших джерел доходу, можливість тимчасового перебування на утриманні батьків, неофіційного працевлаштування.

Вказує, що прокурор не обґрунтував наявність ризиків, а обмежився формальним припущенням їх настання.

Зазначає, що з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому та даних про особу, репутації, сімейного та майнового стану можна дійти обґрунтованого висновку, що такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а покладені на нього обов`язки згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, будуть достатніми стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам.

Оскаржуваною ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу та останньому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24:00 годин 10 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК у разі внесення застави, покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином у відповідності до ст. 12 КК України, за який передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, а отже існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини в інкримінованому злочині.

Також судом було враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення. Наявність на утриманні у обвинуваченого дитини не є достатнім чинником, стримуючим його протиправну поведінку.

Як додаткову обставину на підтвердження ризику переховування, слідчий суддя врахував введення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Слідчий суддя зазначив, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу ОСОБА_7 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок суду про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке у відповідності зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду, - є правильними.

Також є обґрунтованою наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення враховуючи те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, не має офіційного місця роботи та постійного офіційного доходу, крім того, ОСОБА_7 на даний час небезпідставно підозрюється у вчиненні корисливого злочину, а отже є підстави вважати, що цей обвинувачений, перебуваючи на волі, продовжить вчиняти кримінальні правопорушення.

Доводи захисника щодо необґрунтованості ризиків та те, що прокурор обмежився формальним припущенням їх настання є неспроможними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання цього обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину в період воєнного стану, введеного на території України, за який у разі доведення вини останнього, передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є особою, раніше судимою за вчинення однотипного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та на даний час небезпідставно обвинувачується у вчиненні нового корисливого посягання на чуже майно через короткий час після звільнення за відбуттям покарання за попереднім вироком суду, що свідчить про існування та особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи захисника щодо необхідності застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є безпідставними, оскільки судом визначено альтернативний захід у вигляді застави, яка за розміром не виходить за межі, встановлені законом для злочинів відповідного ступеню тяжкості, що є достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього з огляду на тяжкість і фактичні обставини скоєння злочину та дані про особу ОСОБА_7 .

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, погоджуючись з думкою судуі, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою, з визначенням розміру альтернативної застави у розмірі 90840 гривень.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _______________________ ______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4