Кримінальне провадження № 194/1604/23
Номер провадження 1-кп/194/7/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження в режимі відеоконференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2023 року за № 0000361 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Веселе Старобільського району Луганської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

24.02.2022 року РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

У зв?язку із веденням агресивної війни з боку РФ проти України Новоайдарська селищна територіальна громада Щастинського району Луганської області, включаючи с. Бахмутівка, з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою РФ територію України.

В березні-травні 2022 року (більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим) в с Бахмутівка Щастинського району Луганської області за юридичною адресою: Луганська область, Щастинський район, с. Бахмутівка, вул. Центральна, буд. 1 та на матеріальній базі Бахмутівського ліцею Новоайдарської селищної ради задля здійснення освітньої діяльності за стандартами та законодавством РФ і так званої «луганської народної республіки» (далі - лнр) почав функціонувати освітній заклад /мовою оригіналу/ «государственное общеобразовательное учреждение ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа» (далі - ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа»). Вказаний заклад не належить до освітніх закладів, уповноважених надавати освітні послуги на території Новоайдарської селищної територіальної громади Щастинського району Луганської області.

ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, діючи умисно, протиправно, погодилася добровільно зайняти посаду так званого директора /мовою оригіналу/ ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа», що здійснює освітню діяльність та впроваджує стандарти освіти держави-агресора.

В березні-травні 2022 року (більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим) ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії проти України, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, керуючись мотивами, спрямованими на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, перебуваючи на території с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області, маючи умисел на зайняття посади т.зв. директора /мовою оригіналу/ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа» і впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти та реалізуючи їх, вступила в злочинну змову з представниками окупаційної влади РФ та т.зв. «луганської народної республіки». В порушення вимог Конституції України та Законів України, ОСОБА_3 добровільно, умисно зайняла посаду так званого директора /мовою оригіналу/ ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа», що здійснює освітню діяльність та впроваджує стандарти освіти держави-агресора.

Перебуваючи на посаді директора у так званому /мовою оригіналу/«ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа» ОСОБА_3 висловлюється на підтримку дій окупаційної влади та вчиняє дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у вищевказаному закладі, а саме, здійснює загальне керівництво роботою вказаного закладу та управління ним; представляє заклад у відносинах з іншими установами; приймає на роботу та звільняє працівників; відповідає за організацію навчального процесу, який здійснюється російською мовою за стандартами та законодавством РФ і так званої «лнр», у відповідності з якими складаються плани та здійснюється викладання навчальних дисциплін усупереч державним стандартам освіти України та типовим навчальним програмам, рекомендованим Міністерством освіти і науки України (не викладаються базові (обов?язкові) навчальні дисципліни та, водночас, викладаються ті, що не передбачені державними стандартами освіти України); здійснюється оцінювання та видача документів про освіту за стандартами РФ та т.зв. «лнр»; на території і в приміщеннях, де почав функціонувати /мовою оригіналу/«ГОУ «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа», розміщено символіку РФ і т.зв. «лнр».

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої ОСОБА_3 (in absentia).

ЄСПЛ визнає, що хоча право обвинуваченого бути судимим у його присутності в Конвенції прямо не згадується, воно має «першорядне значення». Під час слухання людина володіє таким процесуальним правом як право фізично постати перед судовим посадовцем («Мулен проти Франції» (3710/406), (2010) §118; «Оджалан проти Туреччини» (46221/99), Велика палата (2005) §103; «Медведєв проти Франції» (3394/03), Велика палата (2010) §118). Право обвинувачених на особисту присутність вимагає, щоб влада досить завчасно інформувала їх самих (а також їх захисників) про дату і місце слухань, викликала їх до суду.

Водночас, обвинувачений може добровільно відмовитися від здійснення свого права бути присутнім на судових слуханнях, […]; супроводжуватися дотриманням гарантій, відповідних важливості такого рішення; і не повинна вступати в протиріччя з громадським інтересом («Колоцца проти Італії» (9024/80), (1985) §28; «Пуатрімоль проти Франції» (14032/88), (1993) §31; «Ермі проти Італії»(18114/02), Велика палата (2006) §73).

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був […] повідомлений про судовий розгляд, […]. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд in absentia допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді […] («Пелладоах проти Нідерландів» (16737/90), (1994) §41; «Пуатрімоль проти Франції» (14032 / 88), (1993) §34).

Інститут спеціального кримінального провадження повністю узгоджується з нормами міжнародного права та практикою Європейського суду з прав людини.

Зокрема, питанню виконання вироків, винесених у відсутність обвинуваченого присвячений окремий розділ Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, ратифіковану Україною 26 вересня 2002 року, відповідно до положень якої, якщо Конвенція не передбачає іншого, виконання вироків, постановлених у відсутність обвинуваченого, та постанов у кримінальних справах здійснюється за тими самими правилами, що й інших вироків.

Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність i при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000361 від 03.05.2023 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26.02.2024 року розгляд кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.05.2023 року за № 0000361 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, постановлено здійснювати за відсутності обвинуваченої в порядку спеціального судового провадження (in absentia).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваної та обвинуваченої, на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті чого судом встановлено таке.

Суд вважає, що стороною обвинувачення вжито усіх передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої на захист з урахуванням встановлених законом особливостей спеціального досудового розслідування.

Під час здійснення судового провадження судом також здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так, з метою дотримання прав обвинуваченої на захист та доступу до правосуддя, обвинувачена ОСОБА_3 про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином відповідно до вимог ч. 3 ст. 323 КПК України, зокрема, шляхом публікації змісту повісток про виклик та рішень суду в газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, на офіційному веб-сайті суду та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа вважається належним чином ознайомленою зі змістом судових повісток, а отже, обізнаною про здійснюване судом щодо неї кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 323 КПК (in absentia), якщо місцевий суд повідомляв їй про судові засідання шляхом розміщення оголошення на вебпорталі «Судова влада України» та в газеті «Урядовий кур`єр».

До такого висновку дійшов ВС у своїх постановах від 01.04.2021 у справі № 759/2992/17 (провадження № 51-3360км20); від 10.03.2020 у справі № 242/3982/16-к (провадження № 51-7218км18); від 27.10.2021 у справі № 759/7443/17 (провадження № 51-1578км20); від 25.01.2021 у справі № 461/4987/16-к (провадження № 51-1955км20).

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, у судові засідання не з`явилась, незважаючи на судові повістки (оголошення), опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті суду та офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, для забезпечення доступу до правосуддя судом вживалися заходи для виклику обвинуваченої ОСОБА_3 в судові засідання - повістки про виклик обвинуваченої ОСОБА_3 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

А тому, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), судом були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченої до суду вжитими заходами не вдалося. При цьому, з моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачена ОСОБА_3 вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Вказана позиція висловлена в Постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 25.04.2024 у справі № 296/8416/21 (провадження № 51-7860км23).

Крім того, судом вживались заходи щодо направлення судових повісток на номер телефону, яким користувалась ОСОБА_3 , та який зазначений в матеріалах справи, що є додатковим заходом до основних способів інформування обвинуваченої, передбачених КПК.

У зв`язку з чим обвинувачена не була допитана судом, тому показань суду не надавала та будь-яких клопотань від останньої на адресу суду також не надходило.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , яка в свою чергу повинна була знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про її наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченої ОСОБА_3 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останньої її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Враховуючи відсутність обвинуваченої та особливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченої в порядку спеціального судового провадження, захисником за призначенням було здійснено захист обвинуваченої ОСОБА_3 .

Так, захисник в судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися зі своєю підзахисною та з`ясувати в неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Водночас, захисник належним чином брав участь у реалізації права на захист обвинуваченої під час судового розгляду та висловив свою позицію у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку РФ частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Також судом приймається до уваги те, що загальновідомими обставинами є те, що 24.02.2022 року збройні сили РФ вторглись на визнану міжнародним співтовариством територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, і який продовжує існувати станом на час ухвалення цього вироку.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована РФ територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до пункту 7 частини 1статті 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Тимчасова окупація РФ територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10.12.2022 року», Щастинський район: 1) Нижньотеплівська сільська територіальна громада; 2) Новоайдарська селищна територіальна громада; 3) Станично-Луганська селищна територіальна громада; 4) Широківська селищна територіальна громада; 5) Щастинська міська територіальна громада, внесено до вказаного переліку територіальних громад, розташованих в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та перебувала у ньому протягом всього періоду чинності вказаного наказу, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022.

Відповідно до вказаного наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року, який є чинним станом на час ухвалення цього вироку, Щастинський район: Новоайдарська селищна територіальна громада (UA0020916); Щастинська міська територіальна громада (UA0075695), також віднесені до тимчасово окупованих територій України.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022 року № 1/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Новоайдарського районного суду Луганської області. Такі справи визначені за територіальною підсудністю Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Дослідивши наявні у провадженні докази, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України, та які узгоджуються між собою, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що знає особисто ОСОБА_3 , яка до повномасштабного вторгнення на територію України працювала директором Бахмутівської школи. Після повномасштабного вторгнення ОСОБА_3 залишилась на тимчасово окупованій території, та окупаційна влада запропонувала їй залишитись на посаді директора, на що остання погодилась та в травні 2022 року вона вже працювала директором /мовою оригіналу/ «ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа», та вказану посаду займає по теперішній час. Перебуваючи на посаді директора та здійснюючи керівництво навчальним закладом, ОСОБА_3 сприяла впровадженню освітніх програм за стандартами освіти окупаційної влади, внаслідок чого навчальний процес здійснюється за російськими стандартами навчання. За вказівками відділу освіти лнр ОСОБА_3 сприяла знищенню підручників з «української літератури» та сприяла переходу на навчання «російської літератури». Зазначає, що окупаційна влада йому також пропонувала зайняти посаду, та залишитись працювати, однак, він відмовився, примус щодо зайняття посади до нього не застосовувався. Щодо примусу зайняття посади обвинуваченої йому невідомо, вважає, що ОСОБА_3 зайняла посаду добровільно. Окрім того, він бачив телеграм-каналі проведення наради, де серед присутніх осіб він впізнав ОСОБА_3 . Бачив обвинувачену в телеграм каналі як проводились наради де була присутня обвинувачена , де він впізнав обвинувачену

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_3 знає особисто, яка до повномасштабного вторгнення на територію України працювала директором Бахмутівської школи, однак після цього на тимчасово окупованій території почала працювати директором /мовою оригіналу/ «ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа». Перебуваючи на посаді директора ОСОБА_3 впроваджує російські стандарти навчання в школі. Щодо вказаних обставин їй стало відомо в вересні 2022 року зі слів місцевих та своїх колег. Зазначає, що ОСОБА_3 добровільно зайняла посаду. Окрім того, під час досудового розслідування при проведенні впізнання особи за фотознімками вона впізнала обвинувачену ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_3 знає особисто, яка до повномасштабного вторгнення на територію України працювала директором Бахмутівської школи, однак після цього на тимчасово окупованій території в березні - травні 2022 року почала працювати директором /мовою оригіналу/ «ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа», та і на сьогодні займає цю посаду. Так, перебуваючи на посаді директора ОСОБА_3 впроваджує навчання за російськими стандартами освіти. Також, вона підбирала працівників та педагогів, вилучила з навчання підручники на українській мові, натомість було завезено підручними на російській мові, та відповідно викладає свій предмет за російськими стандартами навчання. Про це їй відомо від своїх колег.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_3 знає особисто, яка до повномасштабного вторгнення на територію України працювала директором Бахмутівської школи, однак після цього на тимчасово окупованій території почала працювати директором /мовою оригіналу/ «ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа». Зазначає, що особисто з тимчасово окупованої території України виїхала в квітні 2022 року та відмовилась від співпраці з окупаційною владою, та її не примушували до співпраці, однак щодо примусу зайняття посади ОСОБА_3 їй не відомо. Також, зазначає, що ОСОБА_3 працює на посаді директора, де в навчальному закладі здійснюється навчання за російськими стандартами освіти, а не за українськими, у тому числі викладання здійснюється російською мовою. Окрім того, ОСОБА_3 проводила переатестацію для вчителів навчального закладу.

Згідно витягу з ЄРДР вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 3 ст. 111-1 КК України за №0000361 від 03.05.2023 року. (т. 2 а.с. 1, 2)

Згідно повідомлення начальника Щастинського МРВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 03.05.2023 року, ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, перебуваючи в тимчасово-окупованому Щастинському районы Луганської області в квітні 2022 року зайняла посаду директора т.зв. директора /мовою оригіналу/ ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де виконує адміністративно-розпорядчі функції та впроваджує реалізацію освітніх стандартів держави-агресора рф. (т. 2 а.с. 4-5)

Згідно протоколу огляду від 17.06.2023 року та додатку до нього, за участі спеціаліста ОСОБА_10 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де в графі керівників та педагогічного складу зазначено про те, що ОСОБА_3 займає посаду директора вказаного навчального закладу. (т. 2 а.с. 92-99)

Згідно протоколу огляду від 17.06.2023 року та додатку до нього, за участі спеціаліста ОСОБА_10 , оглянуто публікацію в телеграм-каналі /мовою оригіналу/ «Администрация Новойдарского района», де мається інформація про те, що ОСОБА_3 займає посаду /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа». (т. 2 а.с. 100-106)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.06.2023 року та додатку до нього, проведений за участі свідка ОСОБА_6 , під фотознімком №3 свідок впізнає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 112-114)

Згідно протоколу огляду від 18.06.2023 року та додатку до нього, за участі свідка ОСОБА_6 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де в графі керівників та педагогічного складу, розміщено фотозображення жінки, яка підписана як «Директор», яку свідком було впізнано як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 115-118)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2023 року та додатку до нього, проведений за участі свідка ОСОБА_7 , під фотознімком №3 свідок впізнає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 123-125)

Згідно протоколу огляду від 19.06.2023 року та додатку до нього, за участі свідка ОСОБА_7 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де в графі керівників та педагогічного складу, розміщено фотозображення жінки, яка підписана як «Директор», яку свідком було впізнано як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 126-129)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2023 року та додатку до нього, проведений за участі свідка ОСОБА_8 , під фотознімком №3 свідок впізнає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 135-137)

Згідно протоколу огляду від 19.06.2023 року та додатку до нього, за участі свідка ОСОБА_8 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де в графі керівників та педагогічного складу, розміщено фотозображення жінки, яка підписана як «Директор», яку свідком було впізнано як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 138-141)

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.06.2023 року та додатку до нього, проведений за участі свідка ОСОБА_9 , під фотознімком №3 свідок впізнає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 147-149)

Згідно протоколу огляду від 20.06.2023 року та додатку до нього, за участі свідка ОСОБА_9 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де в графі керівників та педагогічного складу, розміщено фотозображення жінки, яка підписана як «Директор», яку свідком було впізнано як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 2 а.с. 150-153)

Згідно особової картки на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання документована паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданий Новоайдарським відділом УДМС в Луганській області 11.04.2018 року. Вказані обставини підтверджуються копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 157-160)

Згідно протоколу огляду від 03.08.2023 року та додатку до нього, за участі спеціаліста ОСОБА_10 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де міститься документ під назвою /мовою оригіналу/ «Устав ГОУ ЛНР «УВК» «Бахмутовская школа», до якого долучено документ /мовою оригіналу/ «Выписка из статистического регистра Госкомстата ЛНР», де мається інформація про державну реєстрацію /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», яке засвідчене свідоцтвом №11-0004459/2022, та де мається інформація про те, що керівником закладу є ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 167-194)

Згідно протоколу огляду від 14.08.2023 року та додатку до нього, за участі спеціаліста ОСОБА_10 , оглянуто публікацію на сайті під назвою /мовою оригіналу/ «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Учебно-воспитательный комплекс «Бахмутовская школа», де міститься документ під назвою /мовою оригіналу/ «Основная образовательная програма среднего общего образовани», який затверджений та засвідчений директором /мовою оригіналу/ «ГОУ ЛНР «УВК Бахмутовская школа» ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 211-232)

Постановою слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 23.08.2023 року, ОСОБА_3 оголошено в розшук. (т. 3 а.с. 18-20)

Постановою слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 23.08.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження від 03.05.2023 року за № 0000361 зупинено. (т. 3 а.с. 23)

Постановою слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 28.08.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження від 03.05.2023 року за № 0000361 відновлено. (т. 3 а.с. 24)

Згідно особової картки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що остання документована паспортом громадянина України, № НОМЕР_2 виданого 11.04.2018 року Новоайдарським відділом УДМС в Луганській області. (т. 3 а.с. 31-32)

Згідно протоколу огляду від 28.08.2023 року та додатку до нього, за участі спеціаліста ОСОБА_10 , оглянуто публікацію в телеграм-каналі /мовою оригіналу/ «Единая Россия. Официально», яка містить текстове інформаційне посилання та долучений відео запис, на якому серед присутніх осіб, зображена жінка, яка представлена як /мовою оригіналу/ « ОСОБА_11 - директор Бахмутовской школы». (т. 3 а.с. 33-40)

Постановою слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 02.09.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження від 03.05.2023 року за № 0000361 зупинено. (т. 3 а.с. 41-42)

Постановою слідчого 3 відділення слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 18.08.2023 року, досудове розслідування кримінального провадження від 03.05.2023 року за № 0000361 відновлено. (т. 3 а.с. 45)

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2023 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000361 від 03.05.2023 року відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України. (т. 3 а.с. 110)

Згідно листа Департаменту освіти і науки Луганської державної адміністрації від 03.10.2023 року, .зв. «державний загальноосвітній заклад луганської народної республіки «учбово-виховний комплекс Бахмутівська школа» до сфери підпорядкування Департаменту освіти і науки Луганської обласної державної адміністрації не належить, а додані до запиту статут, «основная програма среднего общего образования», відповіді т.зв. «государственного комитета статистики луганской народной республики» та свідоцтва т.зв. «министерства юстиции луганской народной республики» вказаного закладу, державними стандартами освіти України та типовими навчальними програмами, які рекомендовані Міністерством освіти і науки України не передбачені. (т. 3 а.с. 137-138)

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колабораційна діяльність (ст. 111-1 КК України) - це злочин проти основ національної безпеки України. Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.

Державою-агресором за загальним визначенням є країна, яка першою застосовує збройну силу проти іншої країни, тобто тим самим вчиняє агресію. Державою-агресором може бути визнана не лише одна країна, а група країн, в т.ч. пов`язаних між собою угодами про військову допомогу.

При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК державою-агресором наразі вважається РФ. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить їх достовірними, допустимими, такими, що узгоджуються між собою, та в повній мірі поза розумним сумнівом доводять факт того, що ОСОБА_3 , яка будучи громадянкою України, вберезні-травні 2022 року (більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим), перебуваючи на території с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області, зайняла посадузайняла посаду так званого директора /мовою оригіналу/ ГОУ ЛНР «учебно-воспитательный комплекс Бахмутовская школа», де впровадила стандарти освіти держави-агресора у закладі освіти, девчиняла дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у вищевказаному закладі.

При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 , усвідомлювала факт збройної агресії з боку РФ та окупації території України, яка розпочалась приблизно о 04 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, тому реалізуючи свій злочинний умисел, вступила в злочинну змову з представниками так званої «ЛНР», враховуючи характер її дій, їх послідовність та тривалість свідчить про те, що вона добровільно зайняла посаду в закладі освіти окупаційної влади в с. Бахмутівка Щастинського району Луганської області, де впровадила стандарти освіти держави-агресора у закладі освіти.

А відтак, вказані обставини доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченої ОСОБА_3 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими та недостовірними. Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 р., «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р., що при оцінці доказів суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Вищевказані показання свідків та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Даючи юридичну оцінку діям ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачена винна у вчиненні дій громадянином України, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, та її дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також обставини кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 111-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також особи обвинуваченої, яка раніше не судима.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом встановлено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Суд приходить до висновку, що відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 свідчить про неможливість застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Слід також зазначити, що значну роль у формуванні та збереженні ідентичності дитини відіграє саме освіта, через яку здійснюється безпосередній вплив на становлення та розвиток світоглядних уявлень, національної та правової ідентичності, громадянської позиції, ставлення до своєї держави та надбань її народу тощо. А системний підхід російської влади до впровадження власної освіти спрямований, у тому числі, на викоріння української ідентичності дітей, здійснення освітнього процесу передбачається повністю за російським стандартами, російською мовою та включає потужну пропагандистську складову, що має на меті «денацифікувати» українських дітей та сформувати державі-агресору світогляд.

Також, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, вчинення дій, спрямованих проти основ національної безпеки, в умовах воєнного стану, вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі, які спрямовані на викривлення історії, ідентифікації дітей як українців, знищення національної свідомості та ідентичності неповнолітніх та малолітніх, що є вкрай вразливою категорією населення, наслідки для України, що настануть в майбутньому у зв`язку з її незаконною діяльністю на тимчасово окупованій території, які спрямовані на знищення національної ідентичності українських дітей, викривлення фактів про агресивну війну РФ проти України, та історичну роль українського народу в цілому.

Отже, суд враховує, що ОСОБА_3 вчинила злочин проти основ національної безпеки України, що становить велику суспільну небезпеку, здійснювала дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти у період воєнного стану, чим спричинила вкрай негативні наслідки для впровадження повноцінного освітнього процесу в Україні.

З урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинила злочин проти основ національної безпеки України, що становить велику суспільну небезпеку; здійснювала дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти у період воєнного стану, а тому основне покарання повинно відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання й повинно сприяти виправленню засудженої та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.01.2024 року по справі №183/184/23.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих обставини та наявності обтяжуючої обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 неможливе без її ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст.111-1 КК України.

За таких обставин суд вважає, що призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 , додаткового покарання яке є обов?язковим у санкції статті, у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, а також в закладах освіти незалежно від типів та форм власності.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Прокурор заявив клопотання про залишення без змін раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2023 року обвинуваченій обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, отже вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки шість місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги у сфері освіти, а також в закладах освіти незалежно від типів та форм власності, строком на 12 (дванадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Строк додаткового покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою раніше обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Копію вироку для вручення обвинуваченій видати захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1