УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у нерозгляді клопотання в рамках кримінального провадження №0001361, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у нерозгляді клопотання в рамках кримінального провадження №0001361, в якій вони просили зобов`язати слідчого ДБР вжити негайні і термінові дії і заходи по забезпеченню виконання клопотання № 7.

У судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не з`явилися, у прохальній частині скарги просили здійснювати розгляд у їх відсутність .

Слідчий ДБР у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на вказані положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, може бути оскаржено - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження володільцем тимчасово вилученого майна.

При цьому, у вказаному пункту також зазначений виключний перелік осіб, ким може бути подана відповідна скарга, а саме - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

У першу чергу, слідчий суддя вважає за необхідне встановити чи відноситься заявник до вказаного переліку.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у своїй скарзі вказують, що вони є потерпілими у кримінальному провадженні №0001361.

Водночас, до скарги не додано жодних документів, які би дали змогу пересвідчитися у наявності відповідного статусу осіб та факт наявності кримінального провадження № 0001361.

При цьому, суд також зазначає, що предметом оскарження за п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України є бездіяльність слідчого чи прокурора щодо нерозгляду клопотання про виконання будь-яких процесуальних дій в порядку ст. 220 КПК України в строк не більше трьох днів з моменту подання.

Однак, з матеріалів скарги неможливо встановити, що клопотання № 7 дійсно було скеровано до Державного бюро розслідувань.

При цьому, аналізуючи клопотання ОСОБА_3 № 7, слідчий суддя констатує, що воно не є клопотанням в порядку ст. 220 КПК України, оскільки в ньому він не просить виконати будь-яку процесуальну дію, передбачену КПК України, у зв`язку з чим у слідчого не виник обов`язок його розглядати в порядку ст. 220 КПК України, а відтак, слідчим не допущена бездіяльність, яка може бути оскаржена згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Отже, враховуючи, що в матеріалах скарги відсутні будь-які відомості, які б могли свідчити про надходження до слідчого ДБР клопотання ОСОБА_3 в порядку ст. 220 КПК України, наявність у осіб, які подали скарги, права подавати до слідчого такі клопотання, а також оскаржувати його бездіяльність в порядку ст. 303 КПК України, в додатках до скарги такі відомості відсутні, слідчий суддя приходить до висновку про те, що особами, які звернулися зі скаргою не доведено, що слідчим, іншою уповноваженою особою ДБР, допущено бездіяльність, яка полягає у нерозгляді клопотання потерпілого.

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 26, 55, 220, 303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у нерозгляді клопотання в рамках кримінального провадження №0001361 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1