Справа №№ 148/2213/24
В И Р О К

Іменем України

08 квітня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим та матеріали кримінального провадження № 0000263 внесеного в ЄРДР від 12.07.2024 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, одружений, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, працює тимчасовими заробітками, раніше судимий:

- 02.05.2024, Тульчинським р/с за ст. 125 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», являючись особою, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, умисно, систематично протягом тривалого часу з 10.01.2024 по 10.07.2024 не маючи підґрунтя, вчиняв домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 , з якою проживає за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із чим перебуває на профілактичному обліку сектору превенції Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області як сімейний кривдник.

Так, 10.01.2024 о 18.30 год. ОСОБА_5 за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_4 , що проявилось в образах та висловлюванні нецензурної лайки.

13.02.2024 постановою Тульчинського районного суду у справі №148/150/24 за вказані дії ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 340 гривень.

Після чого, 13.06.2024 о 18.30 год. ОСОБА_5 , не зупинившись на вчиненому та перебуваючи у нетверезому стані за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку в сім`ї, під час чого ображав нецензурною лайкою співмешканку ОСОБА_4 , вчинивши насильство в сім`ї психологічного характеру.

03.07.2024 постановою Тульчинського районного суду у справі №148/1422/24 за вказані дії ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Окрім того, 30.06.2024 близько 16.00 год. ОСОБА_5 не зупинився на вчиненому та перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лайкою у бік своєї співмешканки ОСОБА_4 , чим вчинив домашнє насильство у сім`ї психологічного характеру.

04.07.2024 постановою Тульчинського районного суду у справі №148/1544/24 за вказані дії ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить в сумі 340 гривень.

У подальшому ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчиняла насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_4 , не зупинившись на вчиненому, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, 10.07.2024 близько 23:30 год. вчинив щодо своєї співмешканки ОСОБА_4 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах, нецензурній лайці, тим самим, завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до висновку експерта психолога встановлено, що ситуації агресивного поводження з боку ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння в період останніх 7 років, в тому числі 10.01.2024, 13.06.2024, 30.06.2024, 10.07.2024 були для ОСОБА_4 істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: страх за своє життя та здоров`я, тривожні очікування, лякливість, почуття приниженої гідності та образи, обмеженість повноцінного відпочинку, знижений та нестійкий настрій.

Отже, систематичні протиправні дії ОСОБА_5 призвели до психологічних страждань ОСОБА_4 та погіршення якості її життя, до емоційної невпевненості та нездатності захистити себе, крім того, викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку.

До суду, на підставі абз.2 ч.8 ст. 474 КПК України, представлено угоду про примирення від 18.03.2025, укладену між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до якої обвинувачений беззастережно та повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України. Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі строком на два роки, із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням обвинуваченого від покарання з випробовуванням, встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків визначених ст. 76 ч.1 п. п. 1, 2 КК України.

Також сторони узгодили застосування ст. 91-1 ч. 1 п. 5 КК України, з покладенням обов`язків на ОСОБА_5 , а саме: направлення ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників.

В судовому засіданні прокурор висловив позицію щодо затвердження угоди про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що суть пред`явленого обвинувачення йому повністю зрозуміла, він повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також погоджується на затвердження угоди про примирення, яка укладена ним добровільно без будь-якого примусу. Міра покарання вказана в угоді та додаткові обов`язки, він також розуміє в повному обсязі. З усіма правами передбаченими ст. 474 КПК України та наслідками затвердження вказаної угоди він ознайомлений. У вчиненому щиро кається.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого щодо затвердження угоди судом та винесенні на її підставі вироку.

Потерпіла ОСОБА_4 , в судовому засіданні висловила позицію на затвердження угоди про примирення, зазначивши, що вказана угода була укладена за її ініціативи.

Суд, вивчивши зібрані по справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває в сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, в судовому засіданні доведена в повному обсязі, а тому його дії вірно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відносить щире каяття в скоєному злочині.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин в судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про примирення судом встановлено, що вона відповідає вимогам ст. ст. 468-472 КПК України, обвинувачений добровільно, без будь-якого примусу погодився на її укладання, з визначеною мірою покарання згоден, ознайомлений та усвідомлює обмеження права на оскарження вироку, а також наслідки невиконання угоди.

Угода укладена за добровільної згоди потерпілої та за її ініціативою.

За таких обставин, враховуючи позицію учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про затвердження угоди про примирення та ухваленні вироку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання, суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення та ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, його посередню характеристику, позицію потерпілої. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин, відсутністю обтяжуючих покарання обставин.

В зв`язку з викладеним, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та беручи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення узгодженого сторонами покарання у виді обмеження волі.

Приймаючи до уваги позицію сторін, в тому числі державного обвинувача, суспільну небезпечність вчиненого злочину, обсяг заподіяної шкоди, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому злочині, характер та ступінь його вини, а також те, що обвинувачений, запевнив суд, що став на шлях виправлення, зробивши відповідні висновки, а також встановленні в судовому засіданні пом`якшуючі покарання обставини, які в сукупності дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливе застосувати відносно останнього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки визначенні ст. 76 ч. 1, п. п. 1, 2 КК України.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, стосовно засудженого підлягають застосуванню обмежувальні заходи, які узгодженні сторонами та визначенні пунктом 5 частин першої даної статті, в межах строку передбаченого частиною третьою цієї ж статті.

Враховуючи ті обставини, що сторонами не ставилось питання перед судом щодо застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд вважає, що відсутні підстави для обрання запобіжного заходу.

Процесуальні витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126-1 КК України, ст. ст. 368-371, 373-376, 474-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 18.03.2025, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності захисника ОСОБА_6 , в кримінальному провадженню № 0000263 внесеному в ЄРДР від 12.07.2024, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому узгоджену міру покарання у виді двох років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_5 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк на один рік і шість місяців.

Згідно ст. 76 ч.1 п.1, п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 91-1 ч.1 п. 5, ч.3 КК України, застосувати до засудженого ОСОБА_5 строком на один місяць обмежувальні заходи, як до особи, яка вчинила домашнє насильство, і направити ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно засудженого ОСОБА_5 не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга, з підстав передбачених ст. 374 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя