Справа № 133/3819/24
Провадження №1-кп/132/293/25
Вирок

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Калинівці Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000575 від 12.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рея Бердичівського району Житомирської області, проживаючої по АДРЕСА_1 , одруженої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, громадянки України, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та угоду про визнання винуватості у цьому кримінальному провадженні,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 22 жовтня 2024 року близько 11 години, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, під час дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 запроваджено в Україні з 24.02.2022 та який в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України від 28.10.2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк його дії продовжено до 08.02.2025, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, діючи умисно та таємно, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, перебуваючи в будинку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до якого мала вільний доступ, так як доглядала за будинком з дозволу власника домоволодіння, де помітила у одній із кімнат пластиковий контейнер, у якому зберігались грошові кошти у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень купюрами по 1000 (одній тисячі) гривень. Достеменно знаючи, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 узяла до рук вищевказаний контейнер, винесла його на вулицю та заховала поряд будинком під листом шиферу.

В подальшому, 24 жовтня 2024 року близько 12 години, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та на території домоволодіння відсутні сторонні особи, а власник домоволодіння ОСОБА_6 знаходиться всередині будинку, взяла до рук вищевказаний пластиковий контейнер з грошовими коштами, після чого з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, придбавши особисті речі, господарські товари та продукти харчування.

Злочинними діями ОСОБА_4 завдано потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 50,000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Між прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000575, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та підозрюваною у цьому провадженні ОСОБА_4 , у присутності захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468-470, 472 КПК України, 09.12.2024 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно із цією угодою ОСОБА_4 під час досудового розслідування в повному обсязі визнала свою винуватість у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, і зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні.

Також сторонами угоди визначено, що враховуючи повне визнання підозрюваною ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тяжкість вчиненого підозрюваною кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, а також наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, істотні для даного кримінального провадження обставини, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину - визнання вини, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, надання послідовних правдивих показань під час досудового розслідування, які сприяли встановленню істини по справі, враховуючи, що матеріальна шкода відшкодована частково та ОСОБА_4 зобов`язалась повернути усі грошові кошти в повному обсязі, сторони погоджуються на призначення підозрюваній ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Також, сторони дійшли згоди про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та визначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладення на неї відповідних обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Визначення тривалості іспитового строку та покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, є прерогативою суду, сторони усвідомлюють наслідки застосування ст. ст. 75, 76 КК України та дають згоду на їх застосування.

В угоді також зазначено, що ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є:

а) для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку.

Підставами оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, ОСОБА_4 роз`яснено і є зрозумілими.

б) для обвинуваченого - відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченій роз`яснено та є зрозумілим її право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, а також її право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків та подати докази, що свідчать на її користь.

ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Розглядаючи відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України можливість затвердження цієї угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні також просила вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, та надала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_5 просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні висловив згоду щодо затвердження угоди і призначення обвинуваченій узгодженого покарання, вказавши, що згідно із домовленістю з обвинуваченою вона відшкодовує йому завдану шкоду у розмірі 10 тис. грн. щомісяця.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження у судовому засіданні переконався, що укладення ними угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує узгоджену сторонами міру покарання.

Зазначена норма кореспондує з ч. 5 ст. 65 КК України, відповідно до якої у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

В угоді про визнання винуватості сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання у межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Окрім того, сторони узгодили звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 2 ст. 75 КК України.

Згідно із обвинувальним актом обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

На переконання суду, домовленості сторін угоди щодо узгодженого покарання не виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні вказаного покарання сторонами враховано і дотримано положення ч. 1 ст. 65 КК України, згідно із якими суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд погоджуючись, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі винної, враховує наведені в обвинувальному акті та угоді відомості щодо особи обвинуваченої, а також обставини скоєного, зокрема, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання щодо звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд враховує зміст ч. 2 ст. 75 КК України, в якій зазначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, за ч. 3 ст. 75 КК у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Відповідно до частини четвертої цієї статті така тривалість може становити від одного до трьох років.

Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинувачену, суд враховує наведені в обвинувальному акті та угоді відомості щодо особи обвинуваченої, а саме: вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, характер та тяжкість обвинувачення, а саме той факт, що ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин проти власності.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю один рік з покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинила дії, які полягали у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто, скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за яким належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Вирішуючи питання щодо речових доказів, суд керується вимогами ст. 100 КПК України.

Так, згідно із положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються (п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 96-2 КК України визначено, що у разі якщо гроші, цінності чи інше майно, зазначене у пунктах 1-4 цієї частини, було повністю або частково перетворене в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно.

Згідно із долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000575 та додаткового наданими в судовому засіданні матеріалами у цьому кримінальному провадженні слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління поліції у Вінницькій області 13.11.2024 винесено постанову про визнання речовими доказами у цьому кримінальному провадженні: чорну дитячу куртку жіночого типу, рожеву дитячу куртку жіночого типу, дитячі штани бордового кольору з лампасами по боках, кофту сірого кольору з капюшоном, дві пари дитячих зимових рукавиць, дві дитячі шапки, мотор бензиновий «KENTAVR», ДВЗ 2105, потужністю 7,5 к.с, 5,52 кВт, які постановлено зберігати у кімнаті речових доказів вказаного відділення поліції.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно із долученим до обвинувального акту реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000575 та додатково наданими прокурором в судовому засіданні матеріалами у цьому кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.11.2024 (справа №133/3490/24) накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на чорну дитячу куртку жіночого типу, рожеву дитячу куртку жіночого типу, дитячі штани бордового кольору з лампасами по боках, кофту сірого кольору з капюшоном, дві пари дитячих зимових рукавиць, дві дитячі шапки, мотор бензиновий «KENTAVR», ДВЗ 2105, потужністю 7,5 к.с, 5,52 кВт, які вилучено на підставі власноруч написаної заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про добровільну видачу чорної дитячої куртки жіночого типу, рожевої дитячої куртки жіночого типу, дитячих штанів бордового кольору з лампасами по боках, кофти сірого кольору з капюшоном, двох пар дитячих зимових рукавиць, двох дитячих шапок, мотору бензинового «КENTAVR», ДВЗ 2105, потужністю 7,5 к.с, 5,52 кВт., які постановлено після проведення слідчих дій помістити на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, що розташована за адресою: м. Козятин, вул. Героїв Майдану, 30, Хмільницького району, Вінницької області.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повідомив, що вказані речі було визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні та у подальшоум накладено на них арешт у зв`язку з тим, що згідно із матеріалами кримінального провадження їх придбано ОСОБА_4 за кошти, викрадені 22.10.2024 в ОСОБА_6 за описаних в обвинувальному акті обставин. Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 повідомили, що не оспорюють ці обставини.

На переконання суду, при вирішенні питання про конфіскацію дитячих речей необхідно забезпечити справедливу рівновагу між суспільним інтересом та захистом фундаментальних прав особи.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки вказані дитячі речі ОСОБА_4 придбала для дітей, то згідно зі ст. 174 СК України вони є їх власністю.

Абзацом 3 ч. 5 ст. 96-2 КК України визначено, що спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача. При цьому, надані суду матеріали не містять відомостей про те, що діти обвинуваченої були обізнані щодо джерела походження коштів, за які придбано ці речі.

Оскільки вироком суду закінчується судовий розгляд кримінального провадження, одночасно з ухваленням судового рішення, суд вирішує питання про скасування арешту цих дитячих речей та повернення їх власнику.

Водночас згідно із положеннями п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 96-2 КК України та п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України мотор бензиновий «КENTAVR», ДВЗ 2105, потужністю 7,5 к.с, 5,52 кВт, підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на нього, скасуванню не підлягає.

Згідно із обвинувальним актом цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. ст. 100, 373, 374, 475, 468, 469, 472, 474-476 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000575 від 12 листопада 2024 року, укладену 9 грудня 2024 року між прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.ч. 2, 4 ст. 75, ч.ч. 1, 3 ст. 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Арешт, накладений згідно із ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 листопада 2024 року (справа №133/3490/24) на чорну дитячу куртку жіночого типу, рожеву дитячу куртку жіночого типу, дитячі штани бордового кольору з лампасами по боках, кофту сірого кольору з капюшоном, дві пари дитячих зимових рукавиць, дві дитячі шапки, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000575 від 12 листопада 2024 року, а саме: чорну дитячу куртку жіночого типу, рожеву дитячу куртку жіночого типу, дитячі штани бордового кольору з лампасами по боках, кофту сірого кольору з капюшоном, дві пари дитячих зимових рукавиць, дві дитячі шапки, після набрання вироком законної сили - повернути власнику.

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України, ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України застосувати спеціальну конфіскацію щодо мотору бензинового «KENTAVR», ДВЗ 2105, потужністю 7,5 к.с, 5,52 кВт, та передати його в дохід держави.

Копію вироку у день проголошення його резолютивної частини вручити присутнім у судовому засіданні учасникам судового провадження, а також не пізніше наступного дня надіслати учасника судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України. Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Калинівський районний суд Вінницької області.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно із статтею 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор чи потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень.

Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за статтею 389-1 Кримінального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1