Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2473/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/55/25
Категорія ст.336 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №285/2473/23 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2024 року відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання вирішено обчислювати з дня затримання ОСОБА_8 в порядку приведення вироку до виконання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , перебуваючи на обліку у Звягельському (раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі за текстом РТЦК та СП) як військовозобов`язаний, за результатами медичного огляду, проведеного 16.01.2023 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаний придатним до військової служби.

16.01.2023 з документами про проходження вказаної військово-лікарської комісії ОСОБА_8 прибув до пункту попереднього збору військовозобов`язаних РТЦК та СП, що знаходиться у міському палаці культури імені Лесі Українки на площі Лесі Українки, 9 м. Звягель.

На виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 вiд 24.02.2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», ч.9 ст.1, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 16.01.2023 начальником РТЦК та СП виписано повістку ОСОБА_8 про його прибуття 19.01.2023 о 07:30 год до пункту попереднього збору військовозобов`язаних РТЦК та СП для проходження військової служби в ЗСУ.

Вказану повістку 16.01.2023 о 16:05 год працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 у присутності працівників вказаної установи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надав ОСОБА_8 та повідомив, що він повинен 19.01.2023 о 07:30 год з`явитися до пункту попереднього збору військовозобов`язаних РТЦК та СП для проходження військової служби в ЗСУ, при цьому попередив про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. В свою чергу ОСОБА_8 , ознайомившись з повісткою, відмовився її отримувати, про що поставив підпис у відповідному акті, який склали вказані працівники РТЦК та СП.

У подальшому 19.01.2023 о 07:30 год ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи значення та протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», будучи достовірно обізнаним про проведення на території України мобілізації до ЗСУ у відповідності до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу за мобілізацією, знаючи, що йому 19.01.2023 о 07:30 год потрібно з`явитися до пункту попереднього збору військовозобов`язаних РТЦК та СП для проходження військової служби в ЗСУ, без поважних причин, діючи умисно, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 10, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 не з`явився 19.01.2023 до пункту попереднього збору військовозобов`язаних РТЦК та СП, про причини неявки не повідомив, тим самим умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням закрити кримінальне провадження. При цьому, зазначає, що не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.336 КК України. Так, в 2013 році він отримав закриту травму таза з переломом сідничних та лонних кісток, внутрішньотазову гематому, забій сечового міхура, забій лівої нирки, травматичний шок. Являючись допризовником, 20.01.2015 року комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Тоді ж, 20.01.2015, у віці 16 років, не ставлячи його до відома, зараховують в запас і надають статус військовозобов`язаного, що стверджується посвідченням військовозобов`язаного, яке додане до справи, але відповідно до Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу, в запасі Збройних Сил можуть перебувати особи з 18-ти річного віку і вони ж перебувають в мобілізаційному резерві. Однак, він не може бути в запасі з 16-ти річного віку, звісно з цього віку не може бути і військовозобов`язаним. В цьому віці може бути тільки допризовником, а після 18-ти річного віку призовником. Саме, незаконне зарахування його в категорію військовозобов`яних і потягло те, що його зараз притягують до кримінальної відповідальності як військовозобов`язаного, тоді як він є тільки призовником, а призовники у віці до 27 років, які не проходили строкову службу, не можуть бути мобілізовані. Він не проходив строкову службу і на час відкриття кримінального провадження йому було всього 24 роки і тому не може бути мобілізованим. Також є незрозумілим поняття, що обмежено придатні за станом здоров`ям можуть бути мобілізовані у віці до 27 років, а повністю здорові не можуть бути мобілізовані до 27 років, при тому що одні і другі не проходили строкову службу. А тому враховуючи, що він був травмований, в зв`язку з чим визнаний непридатним до служби в мирний час, йому незаконно був наданий статус військовозобов`язаного з 16-ти річного віку, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.336 КК України. Крім того, вирок у виді покарання позбавлення волі 3 роки, вважає занадто суворим та несправедливим.

Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням закрити кримінальне провадження. При цьому, наводячи аналогічні доводи, зазначає, оскільки, ОСОБА_8 був травмований, в зв`язку з чим визнаний непридатним до служби в мирний час, йому незаконно був наданий статус військовозобов`язаного з 16-ти річного віку, тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 в підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечила проти доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України та не викликають у суду сумнівів.

Так, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що будучи чотирнадцятилітнім підлітком, його вдарила свійська тварина, внаслідок чого в нього був роздроблений таз, в подальшому він був комісований і строкову службу не проходив. Стан здоров`я по сьогоднішній день незадовільний, однак до лікарів з 2013 року не звертався. В січні 2023 року в м. Житомир проходив медичний огляд, за результатами якого обласною військово-лікарською комісією був визнаний придатним до військової служби. Після цього його привезли до пункту збору військовозобов`язаних, де у нього працівники РТЦК та СП з`ясовували, чи має він право на відстрочку, на що він відповів, що не має. В подальшому йому виписали повістку та він зрозумів, що його направляють служити до ЗСУ, у зв`язку з цим він відмовився отримувати вказану повістку. Після цього його попередили про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Далі при ньому склали акт, що він відмовляється від призову на військову службу під час мобілізації і від отримання повістки, який він підписав. В подальшому пішов додому та на збори для призову в ЗСУ не прибув. Не погоджується з висновком військово-лікарської комісії, вважає себе непридатним до військової служби за станом здоров`я, однак рішення не оскаржував. Розуміє, що в країні йде війна, однак служити в ЗСУ не хоче.

При цьому, як вбачається з доводів апеляційних скарг стороною захисту фактично ставиться питання про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за підстав визнання комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 обвинуваченого 20.01.2015 непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, зарахування його в запас, надання статусу військовозобов`язаного з 16-ти річного віку.

Однак, такі посилання обвинуваченого були ретельно перевірено та відхилено судом першої інстанції як неспроможні, з чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Так, згідно зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Згідно показань свідка ОСОБА_10 (заступник начальника центру -начальник мобілізаційного відділення в РТЦК та СП), 16.01.2023 ОСОБА_8 був направлений на проходження військово-лікарської комісії в ІНФОРМАЦІЯ_6 , після проходження якої він був визнаний придатним до військової служби та йому виписано повістку про явку 19.01.2023 до пункту попереднього збору військовозобов`язаних для проходження служби в ЗСУ. Вказану повістку намагався вручити ОСОБА_8 працівник ТЦК та СП ОСОБА_9 , однак він відмовився її отримувати, у зв`язку з чим йому було роз`яснено наслідки такої відмови, зокрема притягнення до кримінальної відповідальності, на що ОСОБА_8 відповів, що не буде йти служити в ЗСУ. В подальшому працівниками ТЦК та СП був складений акт про відмову ОСОБА_8 від призову на військову службу під час мобілізації та від отримання повістки, з яким він ознайомився і підписав.

Справді ОСОБА_8 раніше був визнаний за станом здоров`я непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Мобілізація діє лише на військовозобов`язаних, а не на призовників. З 20.01.2015 ОСОБА_8 був знятий з обліку призовників за станом здоров`я та поставлений на облік військовозобов`язаних, у зв`язку з чим він підлягає примусовій мобілізації і не підлягає строковій військовій службі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 (офіцер відділення офіцерів запасу і кадрів в ТЦК та СП), пояснив, що ОСОБА_8 після проходження військово-лікарської комісії був визнаний придатним до військової служби. Особисто з`ясовував у ОСОБА_8 , чи має він право на відстрочку, на що останній відповів, що не має. Після цього вручив ОСОБА_8 повістку про явку 19.01.2023 до пункту попереднього збору військовозобов`язаних для проходження служби в ЗСУ. Оглянувши вказану повістку та ознайомившись з нею, ОСОБА_8 відмовився її отримувати.

Свідок ОСОБА_11 (оператор відділення призову), надала покази аналогічні, які надали свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Окрім того, зазначила, що призовники та військовозобов`язані мають різний статус та облік, ОСОБА_8 був знятий з обліку призовників за станом здоров`я та поставлений на облік військовозобов`язаних, йому присвоєно звання солдат, він був поставлений в запас, у зв`язку з чим підлягає мобілізації.

Крім того, в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано поклав сукупність даних та письмових доказів кримінального провадження, зокрема:

-витяг з ЄРДР, згідно якого 04.02.2023 були внесені відомості до ЄРДР та порушено кримінальне провадження за №0000169 за ст.336 КК України по факту ухилення від призову (а.п.68).

-рапорт дільничного офіцера поліції від 03.02.2023, згідно якого в ході розгляду матеріалів ЄО №1259 від 26.01.2023 було встановлено, що ОСОБА_8 відмовився від призову на військову службу під час мобілізації та від отримання повістки (а.п.73).

-повідомлення від 26.01.2023 начальника ТЦК та СП, про повідомлення поліції та прокуратури про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України (а.п.74).

-посвідчення №655772 від 02.04.2018, згідно якого ОСОБА_8 є військовозобов`язаним солдатом та він прийнятий на тимчасовий облік запасу ЗСУ за ВОС №957 за посадою днювальний КЕС код 032А, 20.01.2015 зарахований в запас (а.п.75).

-довідки військово-лікарської комісії від 16.01.2023, якою підтверджено проведення ОСОБА_8 медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 , йому встановлено діагноз зрощений перелом лівої і сідничної кістки (2013), післятравматична контрактура лівого кульшового суглобу. На підставі ст.78-в графи Розкладу хвороб, графи Б ТДВ він придатний до військової служби (а.п.76).

-копію повістки, виписаної 16.01.2023 начальником ТЦК та СП, ОСОБА_8 необхідно прибути на 07:30 год 19.01.2023 до Новоград-Волинського палацу культури за адресою: м. Новоград-Волинський, площа Лесі Українки, 9. В графі «з положенням КУпАП та КК України щодо відповідальності за ухилення від військового обов`язку ознайомлений» особистий підпис військовозобов`язаного відсутній (а.п.77).

-мобілізаційне розпорядження, яким солдат ОСОБА_8 на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з оголошенням мобілізації зобов`язаний, не чекаючи повістки військового комісаріату, з`явитися за адресою: АДРЕСА_2 (а.п.78).

-акту, складеного 16.01.2023 працівниками ТЦК та СП, підтверджується відмова ОСОБА_8 від призову на військову службу під час мобілізації та від отримання повістки. Поважних причин, які могли бути підставою для надання відстрочки по мобілізації немає (а.п.79).

-повідомлення начальника РТЦК та СП від 22.03.2023 про те, що останнім відповідно до рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради №16 дск від 10.02.2022 був створений пункт попереднього збору військовозобов`язаний для забезпечення збору та відправки у війська мобілізаційних ресурсів, які ідуть на укомплектування ЗСУ на базі міського Палацу культури ім. Лесі Українки (а.п.9).

-повідомлення адміністрації комунального некомерційного підприємства Звягельської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 17.03.2023, «Звягельська багатопрофільна лікарня» від 23.03.2023, 11.04.2023 ОСОБА_8 на диспансерному обліку у лікаря загальної практики-сімейного лікаря не перебуває. Востаннє звертався до лікаря ЗП-СЛ 01.06.2022 з приводу остеохондрозу шийного відділу хребта. З 01.01.2020 по теперішній час на стаціонарне лікування у відділенні лікарні не поступав та до лікарів поліклініки не звертався (а.п.91, 93, 100).

-картки медичного огляду військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 16.01.2023 про те, що ОСОБА_8 пройшов медичний огляд і визнаний придатним до військової служби (а.п.98).

-витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.02.2023 «Про проведення додаткових організаційних заходів у ІНФОРМАЦІЯ_4 в 2023 році» ІНФОРМАЦІЯ_4 перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.п.104-105).

Як вважає апеляційний суд, зібрані у справі докази, на які послався суд у вироку, повністю узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України.

На переконання апеляційного суду, у вироку в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу, що фактично основний апеляційний довід сторони захисту зводиться до того, що ОСОБА_8 не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

В даному випадку, апеляційний суд звертає увагу на те, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, є військовозобов`язана особа першої або другої категорій, якщо їй належним чином повідомили у встановленому законом порядку про обов`язок явки на загальну мобілізацію до призовної ділянки певного центру комплектування та соціальної підтримки, а особа ухилилася від призову.

Згідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинного на час вчинення правопорушення, далі Закон), військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; призовники це особи, які взяті на військовий облік і приписані до призовних дільниць віком від 18 до 25 років ст.15 вище зазначеного Закону.

В свою чергу, на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Тобто, військовозобов`язані підлягають призову під час мобілізації до досягнення ними 27-річного віку.

Згідно ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які звільнені від призову на строкову військову службу, зокрема ті, які за станом здоров`я визнані непридатними до військової служби в мирний час (ст.18 Закону).

За результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти рішення про визнання його непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, у зв`язку з чим він підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних (ст.14 вказаного Закону).

Як вбачається з оскаржуваного рішення та підтверджено матеріалами провадження, згідно посвідчення № НОМЕР_2 (замість військового квитка) (а.п.75), ОСОБА_8 прийнятий на тимчасовий облік військовозобов`язаних та 20.01.2015 зарахований у запас відповідно до ст.18 п.1 п.п.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ст.18 п.1 п.п.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції на час постановлення на облік, передбачено звільнення від призову на строкову військову службу в мирний час громадян України, які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

Разом з цим, 16.01.2023 військово-лікарською комісією обвинувачений ОСОБА_8 був визнаний придатним до військової служби (а.п.98).

З урахуванням цього, оскільки відповідно до записів у військово-обліковому документі (посвідчення № НОМЕР_2 ) ОСОБА_8 у передбаченому законом порядку набув статусу військовозобов`язаного, останній підлягає мобілізації до досягнення ним 27-річного віку.

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та доведеності його вини згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», у вчиненні цього правопорушення.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків апеляційного суду апеляційні скарги не містить. Апеляційний суд погоджується з виносками суду першої інстанції та розцінює апеляційні доводи сторони захисту відносно невинності обвинуваченого і інкримінованих діях, як обраний спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне протиправне діяння.

Таким чином, в цій частині вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутності. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість наведених висновків суду першої інстанції апеляційні скарги не містить.

Відносно доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення судом надто суворої міри покарання, слід зазначає наступне.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (нетяжке), фактичні обставини його вчинення, явну суспільну небезпечність вчиненого, ставлення обвинуваченого до вчиненого та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарги на нього відсутні, за місцем роботи характеризується позитивно, за відсутності обставин, обтяжують та пом`якшують покарання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 років, об`єктивно відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права.

Вище зазначений захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові правопорушення. Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість відсутні.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 08.11.2025 призваний та направлений для проходження військової служби в в.ч. НОМЕР_1 .

Вище зазначена обставина судом апеляційної інстанції розцінюється пом`якшуючою, такою, що свідчить про певне нівелювання своїми діями (мобілізація та проходження військової служби) обвинуваченим ОСОБА_8 вчиненого кримінального правопорушення (ухилення від призову), та яка не може не вплинути на призначене покарання обвинуваченому.

Апеляційний суд, в даному випадку, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, вважає за необхідне застосувати положення ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, з визначенням іспитового строку та покладанням відповідних процесуальних обов`язків.

В решті вирок залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання (три роки позбавлення волі), якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :