Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/296/25
Категорія ст.537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2024 року подання ДУ «Житомирська УВП №8» задоволено.

Звільнено засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання призначеного за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2020 за ст.185 ч.3 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діянь, за які особу засуджено.

Ухвалено вважати ОСОБА_7 , таким, що засуджений вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.07.2020 за ст.ст. 185 ч.3, 70 ч.1. 70 ч.4 КК України, з урахуванням покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 30.01.2020, до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2020 року за діяння у виді крадіжки вчиненої 23.01.2020 та 01.02.2020 року, оскільки вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 1348 грн. 67 коп., що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1051 грн х 2 = 2102 грн) станом на 1 січня звітного року.

Крім того, за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 21.07.2022 року не підлягає звільненню від призначеного покарання, оскільки 21.08.2019 року вчинив крадіжку на суму 4204 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що з вироку від 02.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_7 засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднаного з проникненням у сховище.

На думку прокурора, суд першої інстанції мав змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 162 КК України і призначити йому покарання у межах санкції статті.

Вважає, що внаслідок такого незаконного рішення ОСОБА_7 уникне відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України.

Прокурор та ОСОБА_7 до суду не з`явились, були повідомлені про розгляд справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2020 року становить 2102 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2020 рік становив 1051 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 2102 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається із вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2020 року, кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 23 січня 2020 року, а вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 413 грн. 33 коп. та 01 лютого 2020 року вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 476 грн. 67 коп. що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1051 грн х 2 = 2102 грн) станом на 1 січня звітного року.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_7 діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про звільнення засудженого ОСОБА_7 відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів прокурора, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України то вони є необґрунтованими з таких підстав.

Зі змісту вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2020 року вбачається, що дії вчинені ОСОБА_7 органом досудового розслідування були кваліфіковані саме за ч.3 ст.185 КК України.

Під час виконання вироку суду відносно ОСОБА_7 набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Однак, на стадії виконання вироку, в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України суд не може вирішувати питання щодо іншої правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та зміни обвинувачення на інший склад кримінального правопорушення, в тому числі, передбаченого ст. 162 КК України, оскільки на переконання апеляційного суду це можливо лише при проведенні судового розгляду в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за правилами визначеними ч.3 ст. 337 КПК України.

Твердження прокурора про те, що суд не врахував правової позиції Верховного суду є помилковими, оскільки Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21 прийняла рішення про перекваліфікацію дій засудженого за результатами перегляду судових рішень прийнятих під час судового розгляду обвинувального акту (вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду).

Колегія суддів, також враховує правові висновки викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.1990 р., відповідно до яких під час виконання вироку суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого.

Відповідно до п.12 вказаної постанови, не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становища засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин та недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення подання та звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 02.04.2020 року покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: