Дата документу 08.04.2025 Справа № 336/6182/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/579/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/6182/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 24.05.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 . Водночас у разі вирішення судом питання про необхідність обрання запобіжного заходу апелянт просив застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги мотивував тим, що існування передбачених ст.177 КПК ризиків стороною обвинувачення не доведено. Захисник вказує, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання. Обвинувачена має стійкі соціальні зв`язки, на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Крім того, апелянт не погоджується з пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням, посилаючись на відсутність в матеріалах кримінального провадження відомостей про свідків.

Прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачена були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення їх участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора та обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.111 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченої, виходив з того, що у справі існує ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої. При цьому підстави для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на менш суворий відсутні.

Судова колегія погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлений ризик переховування від суду об`єктивно існує, і для його запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, який відноситься до категорії особливо тяжких, і за його вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацію майна.

Наведені вище обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачена, будучи обізнаною про суворість покарання, яке може бути їй призначено, у разі визнання її винуватою, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований їй злочин.

Суд апеляційної інстанції констатує значне підсилення вказаного ризику з огляду на встановлені з матеріалів провадження обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину та відомості про наявність у неї зв`язків із представниками держави-агресора рф.

При цьому колегія суддів зауважує, що гарантувати запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не вбачається можливим.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає, що прокурором дійсно доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції дотримано вимог ч.6 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ч.2 ст.111 КК, за наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті КПК, тобто виключно тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє заявлені у апеляційній скарзі вимоги захисника щодо застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначені вимоги сторони захисту не ґрунтуються на вимогах закону.

За наведених обставин, вказані захисником дані, що характеризують особу ОСОБА_7 , на переконання апеляційного суду, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки вони не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Водночас судова колегія критично ставиться до заперечення сторони захисту проти пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки такі твердження наразі є передчасними.

Апеляційний суд зауважує, що вказані питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Між тим, суд апеляційної інстанції під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою є законним і обґрунтованим, відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів не вбачає законних та обґрунтованих підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4