ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/191/25 Справа № 708/895/24 Категорія: ч. 4 ст. 405 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000349 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хотин, Чернівецької області, українця, громадянина України, працюючого інспектором прикордонної служби вищої категорії - начальника відділення першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби, у військовому звані «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України, (далі КК) раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст.405 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання обчислювати з дня взяття ОСОБА_8 під варту після звернення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим у заподіянні тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах воєнного стану, за таких обставин.

З моменту видання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2024 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"" № 2102-ІХ від 24.02.2024 року, на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2024 року почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб, котрий неодноразово продовжувався, зокрема, № 271/2024 від 06.05.2024 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затверджених відповідними Законами України.

Відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2023 року № 1-ОД та відповідно до ст.ст.29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, лейтенант ОСОБА_9 являється прямим начальником за посадою та своїм військовим званням для солдата ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника відділення першої прикордонної застави ІНФОРМАЦІЯ_2 швидкого реагування вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 29 - 32, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15.06.2023 близько 14.00 год., перебуваючи в спальному приміщенні в місці тимчасової дислокації першої прикордонної застави ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний та позастатутний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що лейтенант ОСОБА_9 проходить військову службу на посаді заступника начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування вказаної військової частини, у зв`язку з чим, являється прямим начальником для ОСОБА_8 за посадою та званням, реалізуючи прямий умисел, що виник раптово, направлений на застосування фізичної сили до лейтенанта ОСОБА_9 , у зв`язку із виконанням останнім обов`язків з військової служби щодо організації несення служби особовим складом зазначеної прикордонної застави, зокрема, щодо виконання навчальної команди «до бою» та шикування особового складу підрозділу, наніс останньому в нижню щелепу один удар кулаком правої руки, після чого схватив обома руками за шию лейтенанта ОСОБА_9 та кинув на ліжко, що знаходилось позаду нього у вказаному спальному приміщенні. Затим сів на нього зверху і наніс в такому положенні декілька ударів кулаками обох рук по обличчю, голові та лівому передпліччю ОСОБА_9 . Внаслідок чoгo в останнього утворилися тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів та саден обличчя, голови, шиї, лівого передпліччя, травматичного зламу коронки сьомого зубу нижньої щелепи справа, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_10 був зупинений іншими військовослужбовцями вказаної прикордонної застави.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просила вирок змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , та застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК, призначивши покарання з випробувальним терміном на три роки.

Стверджує, що призначене обвинуваченому покарання за ч.4 ст.405 КК не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що, призначаючи покарання, суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, те, що злочин не завершений, роль кожного з обвинувачених при вчиненні ними злочину. В обґрунтування апеляційних вимог приводить відомості про ОСОБА_8 , котрий був призначений на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 в березні 2022 року, тобто фактично боронив Україну з початку війни. За час проходження служби зарекомендував себе позитивно, що підтверджується характеристиками. Був неодноразово поранений, отримував акубаротравми, що підтверджується додатками до апеляційної скарги, одружений, скарги за місцем його проживання відсутні. Стверджує, що суд не зважив на його відношення до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ч.1 ст.66 КК: щире каяття, молодий вік обвинуваченого. Однак, суд першої інстанції попри зазначені обставини, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, і наявності обставин, що пом`якшують покарання, не врахував можливості застосування ст.75 КК та призначив ОСОБА_8 п`ять років позбавлення волі.

В судове засідання, призначене на 22.04.2025 обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином Потерпілий ОСОБА_9 направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 немає. Захисниця обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 просила розгляд справи провести без участі обвинуваченого та потерпілого, прокурор ОСОБА_6 вважав за можливе провести розгляд даного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого та потерпілого.

Справу було розглянуто без участі обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , оскільки, відповідно до вимог ст.405 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) їх участь не є обов`язковою.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- захисниця, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисниці ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , пославшись на законність вироку.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК відповідає фактичним обставинам справи, що не оспорюється в апеляційній скарзі.

З матеріалів кримінального провадження, а саме з технічного запису судового засідання вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 погодився на розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку. Судом було чітко і зрозуміло роз`яснено учасникам процесу наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК. Обвинувачений ОСОБА_8 погодився саме на такий порядок розгляду кримінального провадження. У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, однак від дачі показань відмовився.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 було проведено без порушень вимог ч.3 ст.349 КПК.

Обвинувачений ОСОБА_8 , після вручення йому пам`ятки про права та обов`язки та їх роз`яснення, будь-яких клопотань, в тому числі про призначення захисника не заявляв.

Визначені в ст. 65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

В ч.2 ст.50 КК зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 50, 65-67 КК та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував: характер тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, безальтернативний характер санкції ч.4 ст.405 КК, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, за місцем служби характеризується негативно, зокрема, як недисциплінована особа, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст. 405 КК - у виді 5 років позбавлення волі.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 за ч.4 ст.405 КК покарання у виді 5 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для пом`якшення покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК віднесено до категорії тяжких злочинів, за місцем служби характеризується негативно, є недисциплінованою особою, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей немає.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості в апеляційній скарзі не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто суворим колегія суддів підстав не вбачає.

Суд першої інстанції належним чином врахував дані щодо особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшує покарання щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, призначив покарання в мінімальному розмірі, встановленому в санкції ч.4 ст.405 КК.

Посилання апелянта на наявність пом`якшуючих обставин вини ОСОБА_8 , щире каяття, одруження обвинуваченого, то вони були враховані місцевим судом, як і ті обставини, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в силу ст.89 КК України не судимий, відсутність до нього претензій у потерпілого.

Доводи захисниці про те, що суд не врахував наявні обставини, а саме, молодий вік обвинуваченого ОСОБА_8 , те, що він був призначений на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 в березні 2022 року, фактично боронив Україну з початку війни, за час проходження служби зарекомендував себе позитивно, був неодноразово поранений, скарги за місцем його проживання відсутні, які могли б бути підставою для застосування положень ст.75 КК, як про те просить апелянт в своїй апеляційній скарзі, є неспроможними, оскільки застосування положення статті 75 КК щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, не може бути застосовано, оскільки Законом України від 13.12.2022 №2839-IX, що набрав чинності 27.01.2023, внесені зміни до вказаної статті, які прямо забороняють її застосування до випадків засудження за кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.405 КК, вчинені в умовах воєнного стану.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що зазначені обставини апелянтом не впливають на строк покарання визначений судом першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_8 вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а підстави для його зміни та пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4