Дата документу 05.03.2025 Справа № 331/1800/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/1800/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/22/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 05 березня 2025 року у м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ( ОСОБА_6 ) -адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 травня 2024 року, якою накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , а саме на всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи, відкриті на його ім`я в АТ КБ «Приват Банк» (МФО 305299, ), а також на всі грошові кошти, які на них знаходяться; зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати повну інформацію слідчому відділу УСБУ в Запорізькій області про всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи на які накладено арешт, а також зазначити всі суми грошових коштів, які на них знаходяться та арештовані,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON).

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 травня 2024 року, якою накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , а саме на всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи, відкриті на його ім`я в АТ КБ «Приват Банк» (МФО 305299, ), а також на всі грошові кошти, які на них знаходяться; зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати повну інформацію слідчому відділу УСБУ в Запорізькій області про всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи, на які накладено арешт, а також зазначити всі суми грошових коштів, які на них знаходяться та арештовані.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що при дослідженні матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування, відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, доведено наявність правових підстав для накладення арешту на майно, через що клопотання підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що оскаржувану ухвалу постановлено без виклику в судове засідання власника майна та його представника.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та постановлені з істотним порушенням вимог КПК України, а також є такою, яка не містить достатніх мотивів і належного їх обґрунтування.

Зазначає, що слідчий суддя при винесенні оскаржуваної ухвали обґрунтування в цілому помістив в одне речення. Посилання на мотив або обґрунтування, що стало підставою для накладення арешту на майно, оскаржувана ухвала не містить, увесь її зміст зводиться до цитування положень статей кримінального процесуального законодавства.

Водночас апелянт зазначає, що слідчим до клопотання додано виключно витяг з ЄРДР та повідомлення про підозру ОСОБА_6 , що об`єктивно не може слугувати достатніми доказами для накладення арешту на всі банківські рахунки особи.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала постановлена за відсутності доведення існування необхідності такого арешту, існування жодного з ризиків, а також за відсутності врахування не доведення стороною обвинувачення правової підстави для арешту, обґрунтованості підозри та наслідків такого арешту для ОСОБА_6 і його родини.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення не надано, а слідчим суддею не досліджено в судовому засіданні та не оцінено в порядку ст.94 КПК України жодного доказу, який слугував би підтвердженням законності та обґрунтованості накладеного арешту на банківські рахунки ОСОБА_6 з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Також, апелянт зауважує, що грошові кошти, які перебувають на зазначеному вище арештованому банківському рахунку, отримані ОСОБА_6 виключно в законний спосіб і мають статус «заробітної плати», яка, у свою чергу, повинна охоронятися від арештів і передачі в тій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника та його сім`ї.

Крім того, адвокат зауважує, що арештований банківський рахунок, відкритий на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , та використовувався ним виключно для здійснення законної підприємницької діяльності, від якої він сплачує податки.

Згідно з ухвалою слідчого судді, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором який здійснює процесуальне керівництво, про арешт майна по кримінальному провадженню №0000399 від 11 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено таке. Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000399 від 11 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, а також ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України.

Так, 21 лютого 2024 року першим заступником Генерального прокурора винесено постанову про доручення здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень іншому органу досудового розслідування, якою здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000475 від 30 листопада 2022 року за підозрою ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2, ОСОБА_18 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.110-2, ч.2 ст.111, ч.2 ст.366 КК України, визначено за слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області.

11 березня 2024 року постановою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000475 від 30 листопада 2022 року, матеріали досудового розслідування за епізодами вчинення підозрюваними ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, а також підозрюваними ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, виділені в окреме кримінальне провадження за №0000399 від 11 березня 2024 року, відповідно до вимог ст.217 КПК України.

29 грудня 2023 року гр. України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець м. Ніжин Чернігівської області, ІПН НОМЕР_1 , повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України.

Враховуючи викладене, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 ,, а саме на всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи, відкриті на його ім`я в АТ КБ «Приват Банк» (МФО 305299, ), а також на всі грошові кошти, які на них знаходяться.

Заслухавши доповідь судді; аргументи представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглядаючи оскаржувану ухвалу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та обставини кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів провадження, старший слідчий в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області підполковник юстиції ОСОБА_19 , за погодженням з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури - ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, зі змісту якого убачається необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до вимог абз.2 п.4 ч.2 ст.171 КПК України, до клопотання про арешт майна окрім іншого мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту клопотання убачається, що до нього додавались витяг з ЄРДР за №0000399 від 11 березня 2024 року та копії матеріалів кримінального провадження в 1 томі.

Згідно з оскаржуваною ухвалою, слідчий суддя досліджував матеріали, додані до клопотання.

Водночас, оскільки матеріали кримінального провадження, зазначені у клопотанні як додатки, до суду апеляційної інстанції не надійшли, проте, як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя їх досліджував, колегією суддів в судовому засіданні ці матеріали були витребувані додатково для ознайомлення, що не суперечить вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 05 березня 2025 року прокурор надав копії документів, зазначивши, що це частина з тих матеріалів, які надавались слідчому судді при розгляді клопотання. Інші матеріали на цей час надати апеляційному суду не виявилось за можливе, оскільки досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні вже закінчено та обвинувальний акт направлено до Солом`янського районного суду м.Києва, у зв`язку з чим матеріали кримінального провадження скеровані до Київської місцевої прокуратури для підтримання публічного обвинувачення в суді.

З наявних матеріалів колегією суддів встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області на час звернення з клопотанням здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000399 від 11 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, а також ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 29 грудня 2023 року гр. України ОСОБА_6 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України - у вчиненні ним, як виконавцем, за попередньою змовою групою осіб, пособництва державі-агресору, а саме умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної передачі інших активів представникам держави-агресора.

Відповідно до положень ч.6 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111-2 КК України, належить до особливо тяжких злочинів.

Враховуючи, що санкцією ч.1 ст.111-2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, слідчий обґрунтовано звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 .

В клопотанні слідчого зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 є клієнтом АТ КБ «Приват Банк», в якому має відкриті банківські рахунки, на які може бути накладений арешт.

Дослідивши наявні матеріали справи, у тому числі і надані прокурором під час апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про те, що органом досудового розслідування, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, доведено наявність правових підстав для накладення вищевказаного арешту.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що подане клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, в ухвалі слідчий суд послався на правові норми, якими він керувався при прийнятті вказаного рішення.

Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам провадження і змісту оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Вказана ухвала слідчого судді містить всі відомості, передбачені ст.173 КПК України.

Те, що клопотання розглянуто слідчим суддею без участі власника майна та його представника (на, що звертає увагу представник власника майна в апеляційній скарзі), висновків слідчого судді не спростовує і не свідчить про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Окрім того, відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що оскаржувана ухвала постановлена за відсутності доведення існування необхідності такого арешту, існування жодного з ризиків, а також за відсутності доведення стороною обвинувачення правової підстави для арешту, є помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається в т.ч. з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

В свою чергу, згідно з положеннями ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Оскільки, як зазначено вище, на момент звернення з клопотанням та його розгляду ОСОБА_6 підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, за вчинення якого передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідчий за погодженням з прокурором звернувся з зазначеним клопотанням, вказавши про те, що арешт необхідно накласти з метою конфіскації майна як виду можливого покарання, що, у свою чергу, узгоджується з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Отже, зазначений арешт є необхідним для виконання завдань цього кримінального провадження.

Обізнаність ОСОБА_6 про його підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за яке передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, підтверджує існування ризику того, що належне підозрюваному майно може бути відчужене з метою унеможливлення його арешту та подальшої можливої конфіскації майна як виду покарання.

Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого та додані до нього матеріали підтверджують те, що на вказаному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі відчуження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі досягненню завдань кримінального провадження.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що грошові кошти, які перебувають на зазначеному вище арештованому банківському рахунку, отримані ОСОБА_6 виключно в законний спосіб і мають статус «заробітної плати», яка, у свою чергу, повинна охоронятися від арештів і передачі в тій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника та його сім`ї, колегія суддів звертає увагу на таке.

Частиною 10 ст.170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В свою чергу, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.170 КПК України, забороняється накладати арешт на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання" і статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Оскаржуваною ухвалою не накладався арешт на кошти, що входять до вказаного переліку.

Окрім того, з матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали також не убачається, що слідчий суддя наклав арешт на заробітну плату підозрюваного ОСОБА_6 .

На підтвердження інформації, що міститься в апеляційної скарги, стороною захисту додано копію довідки від 19 серпня 2024 року, видану ОСОБА_6 директором та головним бухгалтером ТОВ «ГСГ», щодо отримання підозрюваним заробітної плати в зарплатному проекті товариства АТ КБ «Приватбанк» на певний розрахунковий рахунок.

Разом з цим, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості про те, що на вказаний у довідці рахунок дійсно надходили та на ньому знаходяться грошові кошти, що належать ОСОБА_6 , як його заробітна плата.

Відповідних клопотань щодо витребування додаткової інформації тощо від сторони захисту не надходило.

Також, до апеляційної скарги була додана довідка з АТ КБ «Приватбанк» про поточний стан рахунку ОСОБА_6 , з якої убачається, що станом на 15 серпня 2024 року залишок коштів на чотирьох рахунках останнього складає 0,00 гривень, на одному рахунку залишок коштів складає 0,69 гривень, а на ще одному рахунку залишок коштів складає 1562 гривні.

Будь-яких інших відомостей щодо часових періодів, конкретних дат, розміру та призначення зарахування грошових коштів на відкриті на ім`я ОСОБА_6 банківські рахунки матеріали провадження не містять та апелянтом не надавалось.

Враховуючи обставини кримінального провадження та мету, з якою накладено арешт, відсутність відомостей про виключне цільове призначення відкритого банківського рахунку, про який йшлося, саме в рамках зарплатного проекту, а також призначення здійснених транзакції по ньому, відомостей щодо зарахування заробітної плати підозрюваного саме на вказаний рахунок на час розгляду клопотання (а також на час апеляційного розгляду), колегія суддів вважає застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження виправданим.

Доводи апелянта про те, що арештований банківський рахунок, відкритий на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , використовувався ним виключно для здійснення законної підприємницької діяльності, від якої він сплачує податки, самі по собі не спростовують правомірності накладеного арешту.

Разом з цим, до апеляційної скарги було додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем. Проте, ця виписка була сформована 31 липня 2023 року. Документів на підтвердження цього статусу на момент розгляду апеляційної скарги матеріали справи не містять.

Також, в матеріалах справи відсутні відомості, які давали підстави вважати, що у ОСОБА_6 відкритий єдиний рахунок, у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, на грошові кошти якого, як зазначено вище, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 170 КПК України забороняється накладати арешт.

Будь-яких негативних наслідків від накладеного арешту, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Наявні в матеріалах провадження відомості дають обґрунтовані підстави вважати, що слідчим доведено необхідність накладеного арешту, а доводи апелянта про протилежне спростовуються матеріалами провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання повно і всебічно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства з боку слідчого судді під час розгляду клопотання не убачається.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, а відповідно і для задоволення поданої апеляційної скарги, не убачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

В свою чергу, з огляду на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні вже закінчено та обвинувальний акт скерований до суду, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому ст.174 КПК України, з наданням доказів, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29 травня 2024 року, якою накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , а саме на всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи, відкриті на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, ), а також на всі грошові кошти, які на них знаходяться; зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати повну інформацію слідчому відділу УСБУ в Запорізькій області про всі банківські рахунки (розрахункові, карткові, депозитні тощо) та індивідуальні сейфи на які накладено арешт, а також зазначити всі суми грошових коштів, які на них знаходяться та арештовані, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4