Справа № 730/324/22
1-кп/729/60/25 р.
про призначення судового розгляду
23 січня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів:
головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи немає, просить призначити кримінальне провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні, колегіальним складом суддів.
У письмовому клопотанні прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як ризики, які враховувалися йому при обранні запобіжного заходу на даний час не змінилися. На даний час виникла необхідність продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, оскільки 26.01.2025 року закінчується строк запобіжного заходу, продовженого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2024 року, та ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати. Вказує на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти передбаченими статтею 177 КПК України ризикам.
Обвинувачений не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що не визнає себе винуватим у вчиненні злочину, намірів переховуватися від суду та впливати на свідків не має.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного, просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, оскільки прокурором не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував.
Колегія суддів, вислухавши сторони кримінального провадження, які не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, вивчивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.
Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
У підготовчому судовому засіданні, відповідно до положень ч. 2 ст. 318, п. п. 19, 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК України, визначено коло осіб з боку обвинувачення та захисту, які братимуть участь у судовому розгляді.
У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_5 колегією суддів роз`яснено, що наразі законом не предбачено можливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, відповідно до положення ч. 10 ст. 615 КПК України.
Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні, судом колегіально, за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілих.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вислухавши учасників процесу, колегія суддів робить наступний висновок.
Судом встановлено, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28.11.2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено до 26.01.2025 року включно.
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими КПК України, для судового розгляду (ч. 2 ст. 314 КПК України). У ході судового розгляду кримінального провадження вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, якою, зокрема, врегульовано порядок застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України ). Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою (ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України ).
Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд має перевірити, чи продовжують існувати ризики, які були заявлені прокурором, їх обґрунтованість, та чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, колегія суддів ураховує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні(п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Сторона обвинувачення у клопотанні посилалась на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з доводами, наведеними у клопотанні прокурора, про продовження існування ризику переховування від суду. Вказаний ризик суд оцінює з огляду на обставини кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинуваченого. Ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для обвинуваченого наслідками, а також суворістю передбаченого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачують ОСОБА_5 передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.
Так, у розумінні Кримінального кодексу України злочин за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, інкримінований обвинуваченому, є особливо тяжким, а тому при визначенні імовірності переховування обвинуваченого від суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України також слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за яким він обвинувачується.
Отже, фактичні дані кримінального провадження та особисті обставини щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у сукупності дають підстави суду дійти висновку про наявність ризику переховування від суду.
Також колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
На думку колегії суддів, з урахуванням особи обвинуваченого, є велика вірогідність того, що він, перебуваючи на волі, буде мати реальну можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні задля спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення суду в оману та викривлення відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.
Оцінюючи можливість застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, колегія суддів бере до уваги наведені вище характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та вагомість встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, колегія суддів враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, у змісті яких ідеться про те, що обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом.
Виходячи з наведеного вище та згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, а має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння у вчиненні якого останній обвинувачується. Отже, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, колегія суддів виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також бере до уваги ту обставину, що підстави, за яких було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка інкримінована обвинуваченому, останній може переховуватись від суду та впливати на свідків. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжних заходів обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
Отже, виходячи з положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ч. 1 ст. 197 КПК України, згідно з якими строк застосування запобіжних заходів, в тому числі, і тримання під вартою або продовження тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, та спрямовані на уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому колегія суддів робить висновок про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .
При цьому необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.
У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів у виді домашнього арешту, оскільки перебування обвинуваченого на волі на даному етапі створює реальну небезпеку для свідків й може перешкодити досягненню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 314-316 КПК України, колегія суддів, -
Судовий розгляд здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.
Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 .
Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на 60 днів до 24 березня 2025 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».
Викликати для участі в судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, його захисника, потерпілих .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3