Провадження №11-кп/801/202/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 ,

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

засудженого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024 року звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.07.2016 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у вигляді позбавлення волі строком шість місяців п`ять днів.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання засудженого скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що навіть за умови, що засуджений ОСОБА_7 відбув встановлену законом частину строку покарання, комплексний аналіз відомостей про його особу та оцінка ризиків повторного вчинення кримінального правопорушення не дозволяють зробити однозначний висновок про те, що він підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки його поведінка ставлення до праці не демонструють однозначного прагнення до виправлення та подальшої ресоціалізації.

Під час відбування покарання адміністрацією установи відмовлено ОСОБА_7 в застосуванні ст. 101 КВК України, як особі, що не стала на шлях виправлення та ст. 82 КК України за його власним бажанням.

Передчасне звільнення ОСОБА_7 та залишення його без будь-якого контролю та нагляду є недоцільним, оскільки неможливо однозначно стверджувати, що останній усвідомив допущені ним помилки, а не просто демонструє удаване виправлення з метою продовження подальшої протиправної діяльності.

Наявність сімнадцяти заохочень, застосованих до засудженого ОСОБА_7 не можуть самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку ст. 67 КВК України.

Прокурор вважає, що, враховуючи зазначені вище обставини та дані про особу засудженого ОСОБА_7 , засуджений поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а висновок суду про те, що ОСОБА_7 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання не грунтується на об`єктивних даних та є помилковим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, захисника ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Відповідно до вказівок Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно зясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

При прийнятті рішення суд врахував характеристику надану ДУ « Вінницька виправна колонія №86» від 22.10.2024, з якої убачається, що засуджений ОСОБА_10 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30.09.2015 року, в державну установу «Вінницька виправна колонія (№ 86)» прибув 30.01.2017 року. За час відбування покарання у відділенні ресоціалізації характеризувався позитивно: за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався 17 разів у встановленому законом порядку, до дисциплінарної відповідальності притягувався 10 раз, останнє стягнення накладено 25.08.2020 року, тривалий час був працевлаштований, на даний час виконує роботи по благоустрою колонії, за час відбування покарання ОСОБА_7 навчався, здобув три робітничі професії та стверджує, що має бажання працювати на волі. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконавчих документів до установи не надходило. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, залучений до участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».

Згідно довідки ДП « Вінницька виправна колонія № 86 » від 07.11.2024 року за період відбування покарання у ДП « Вінницька виправна колонія № 86 » дохід засудженого ОСОБА_7 склав 17 732,29 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно висновку комісії ДП « Вінницька виправна колонія № 86 » від 15.11.2024 року протокол № 22 засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення.

Зазначене свідчить про те, що, відбуваючи покарання, ОСОБА_7 , довів своє виправлення.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання ДП « Вінницька виправна колонія № 86 » про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 врахував та встановив дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений довів своє виправлення, а тому може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

З висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції.

З урахуванням характеристики ОСОБА_7 , який відбув 3/4 строку покарання, наявності заохочень, які мали місце в період з 03.07.2020 року по 08.10.2024 року, що свідчить про наявність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки та бажання стати на шлях виправлення, рішення комісії установи від 15.11.2024 року про клопотання перед судом про умовно-дострокове звільнення, колегія суддів вважає, що дані про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу свідчать, що процес виправлення на даний час досяг тієї стадії, на якій можливо застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість судового рішення, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого ОСОБА_7 та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність його умовно-дострокового звільнення, навівши при цьому докладні мотиви свого рішення.

Щодо доводів прокурора, що суд не надав належної оцінки тому, що поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не була сталою, колегія суддів зауважує, що ці відомості враховані у сукупності з іншими обставинами провадження й самі по собі слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання не можуть, як і не можуть вказувати на те, що поведінка засудженого не зазнала позитивних змін.

Судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права , підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін.

Судове рішення оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4