Справа №461/390/25
Провадження №1-кп/461/292/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2025 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене 20.12.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003474, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого: вироком Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2016 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Франківського районного суду м. Львова від 15.12.2017 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.04.2019 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ст.395, ч.1 ст.70 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільнений 04.01.2023 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 03.10.2024 приблизно о 21.56 год., перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із касового апарату вказаного магазину готівкові кошти на загальну суму 8002 грн, які належали ФОП ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями, ОСОБА_3 заподіяв матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 8002 гривні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Надав пояснення про те, що вчинив кримінальне правопорушення у зв`язку із необдуманістю свого вчинку. Розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати, та зазначив, що має намір відшкодувати заподіяну шкоду.

Від потерпілого ФОП ОСОБА_5 надійшла письмова заява про судовий розгляд даного кримінального провадження у її відсутності. Зазначає, що шкода їй не відшкодована та при призначені покарання підтримує позицію прокурора.

На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілої.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його вік, який є розлученим, проживає з своєю матір`ю ОСОБА_6 , 1962р.н., та сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого його та біологічну матір позбавлено батьківських прав, опікуном дитини є бабуся, тобто його матір, не працює, не перебуває на обліку КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» та КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень», із незадовільним станом здоров`я ВІЛ інфікований, III клінічна стадія легеневого туберкульозу,раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, судимість якого не знята на не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про сталість його незаконної поведінки.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини, за яких вчинене діяння, розмір матеріальних збитків, не відшкодування заподіяної шкоди, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції ч.4 ст.185 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який є тяжким корисливим злочином, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, будучи звільненим з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став і за спливом невеликого проміжку часу знову вчинив тяжкий корисливий злочин, на думку суду, виключає можливість застосування до нього положень ст.75 КК України у даному випадку, у зв`язку із чим, призначене судом покарання він має відбувати реально.

Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.01.2025 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 15.03.2025.

Відповідно до ч.7 ст.72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Таким чином, строк тримання ОСОБА_3 під домашнім арештом з 15.01.2025 до дня набрання вироком законної сили необхідно зарахувати у строк покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у виді цілодобового домашнього арешту обраний ухвалою Личаківського районного суду м. Львова на строк до 15.03.2025 слід до вступу вироку у законну силу - залишити без змін, але не більше ніж на два місяці, починаючи з дати проголошення даного судового рішення.

Виходячи з цього, початок строку відбування покарання ОСОБА_3 у цьому провадженні має рахуватись з часу звернення вироку до виконання.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання - 5 /п`ять/ років позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_3 , зарахувати строк тримання останнього під цілодобовим домашнім арештом з 15.01.2025, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , у виді цілодобового домашнього арешту, до вступу вироку у законну силу - залишити без змін, але не більше ніж на два місяці, починаючи з дати проголошення даного судового рішення (тобто до 30.03.2025).

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази:

-DVD-R диск з камер внутрішнього відео спостереження магазину «Алкосвіт», які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при таких.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1