ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/853/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/825/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , з участю представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого потерпілого ОСОБА_10 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_10 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2024 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та закрито кримінальне провадження № 0001217, яке внесене 24.09.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого залишено без розгляду.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Проте кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , вчинене 22 вересня 2019 року. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з дня вчинення кримінального правопорушення сплило понад 5 років. Підстави для переривання та зупинення давності, передбачені ч.2 та ч.3 ст.49 КК України, у справі відсутні. Тобто, на підставі ст.49 КК України, ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що захисником до суду не надано ніяких доказів того, що позиція щодо закриття кримінального провадження узгоджена з обвинуваченим.

Посилається на Постанову Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №577/977/19, згідно з якою, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі частини 5 статті 74, статті 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Робить висновок, що вирішальним є відсутність заперечень з боку обвинуваченого проти закриття кримінального провадження, а тому просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження.

До суду апеляційної інстанції прибув представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, оскільки захисник тоді підтвердив, що обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження за цією підставою.

В судовому засіданні апеляційного суду були присутні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що він як і тоді, так і зараз не заперечує проти закриття кримінального провадження стосовно нього у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Перед початком судового засідання від потерпілого ОСОБА_10 надійшла заява про проведення розгляду апеляційної скарги без його участі, оскільки він знаходиться за межами Харківської області.

Беручи до уваги те, що інші учасники не заперечували проти проведення розгляду апеляційної скарги без участі потерпілого, враховуючи вимоги ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за його відсутності, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку представника потерпілого, прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однією з підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності. Строк давності це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Зокрема, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст.49 КК України, і за таких умов звільняє особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Санкцією ч.1 ст.122 КК України передбачене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів.

За умови встановлення обставин, які дають суду правові підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, суд зобов`язаний їх дослідити та перевірити, а також у разі згоди обвинуваченої особи прийняти рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 22 вересня 2019 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України. Отже, з дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад 5 років, на що вірно вказав суд першої інстанції, відтак після надходження клопотання захисника суд мав вирішити питання про застосування ст.49 КК України.

Так, строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, встановлений ст.49 КК України, на час розгляду провадження в суді першої інстанції закінчився.

Матеріали провадження не містять відомостей про те, що строк давності, встановлений ст.49 КК України, зупинявся або переривався.

Не наводили таких обставин й учасники провадження в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду.

Як вбачається з апеляційної скарги, потерпілий не оспорює наявність підстав для застосування положень ст.49 КК України щодо ОСОБА_7 .

Апелянт посилається на незаконність ухвали суду у зв`язку з тим, що клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності розглянуто за відсутності обвинуваченого, що, за твердженням апелянта, є підставою для скасування ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч.1 ст.412 КПК України).

У кожному випадку суд оцінює істотність порушення кримінального процесуального закону з урахуванням обставин конкретної справи.

Тому, якщо учасник судового провадження вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, він має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на законності і обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і його виправлення можливе під час нового розгляду.

Як слідує із матеріалів провадження, журналу та технічного запису судового засідання, 12.12.2024 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та повідомив, що його підзахисний знаходиться в зоні бойових дій, тому не може власноруч написати заяву, але вказана позиція з ним погоджена.

Дійсно, в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують те, що ОСОБА_7 перебуває на військовій службі це і довідки з військової частини, і копії військового квитка (а.с.67, 88, 98, 163-165, 174 т.1).

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 12.12.2024 року під час судового засідання, в якому вирішувалось питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, також були присутні прокурор ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_9 . При цьому вказані особи не заперечували проти розгляду зазначеного клопотання без участі обвинуваченого. Крім того, потерпілий зазначив, що він згоден з клопотанням про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Водночас представник потерпілого залишив вирішення цього питання на розсуд суду (а.с.48 т.2).

При цьому потерпілий та його представник не були обмежені в праві висловити свою позицію щодо заявленого захисником клопотання про застосування положень ст.49 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався вимог ст.49 КК України та невідкладно розглянув клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Положення ч.4 ст.286 КПК України зобов`язують суд невідкладно розглянути клопотання сторони кримінального провадження про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом.

Положення ч.4 ст.286 КПК і ст.49 КК є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.49 КК здійснюється судом за відсутності заперечень з боку обвинуваченого.

Водночас таких заперечень від обвинуваченого не надходило ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Так, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , який представляє його інтереси на підставі договору про надання правової допомоги від 01.02.2024 року та ордеру від 01.02.2024 року, в суді першої інстанції заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Адвокат ОСОБА_8 зазначив, що така позиція узгоджена з його підзахисним.

Відповідно до ч.1 ст.45 КПК України захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, представництво інтересів юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження щодо застосування заходів кримінально-правового характеру у спеціальному порядку, особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Згідно з ч.4 ст.46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Частиною 1 ст.47 КПК України передбачено, що захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що сторону захисту у кримінальному процесі представляють: підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений та їх законні представники, захисник. У зв`язку з цим вони мають діяти узгоджено. Враховуючи те, що адвокат ОСОБА_8 представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні та зазначив про те, що позиція щодо закриття кримінального провадження була згоджена з останнім, то доводи потерпілого не є слушними.

В судовому засіданні апеляційного суду, яке відбулося 11.03.2025 року, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що він як і тоді, так і зараз не заперечує проти закриття кримінального провадження стосовно нього у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі вищевикладеного у колегії суддів відсутні сумніви щодо волевиявлення обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно закрив кримінальне провадження і звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції, як вбачається з оскаржуваної ухвали, залишив без розгляду цивільний позов потерпілого та роз`яснив право звернутися до суду із позовом у порядку цивільного судочинства.

Закриття кримінального провадження за нереабілітуючих підстав не перешкоджає праву особи, якій кримінальним правопорушенням заподіяно шкоду, порушувати питання про її відшкодування шляхом звернення до суду із цивільним позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12.12.2024 року по справі щодо обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінальне провадження щодо якого закрите на підставі ст.49 КК України, тобто у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане рішення, у відповідності до ч.1 ст.424 КПК України, в касаційному порядку, може бути подана протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4