Справа № 752/9257/24
Провадження по справі № 1-кс/752/2525/25
У Х В А Л А

іменем України

"18" березня 2025 р. слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000126 від 04.03.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 4, 5 ст. 191 КК України,-

встановив:

18 березня 2025 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000126 від 04.03.2024 року про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна, як додаткового виду покарання, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення у якому останній підозрюється.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 04.03.2024 за фактом заволодіння службовими особами Комунального об`єднання «Київзеленбуд» за попередньою змовою із службовими особами Департаменту захисту довкілля та адаптації до зміни клімату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), КП «УЗН Дніпровського району» та керівниками підконтрольних підрядних організацій, зокрема ТОВ «ДСЗ» коштами місцевого бюджету під час проведення державних закупівель на проведення робіт з капітального ремонту та реконструкції парків, зон відпочинку тощо, шляхом внесення завідомо неправдивої інформації до актів приймання виконаних будівельних робіт щодо цін, матеріалів та об`ємів виконаних робіт, в умовах воєнного стану.

13 березня 2025 року ОСОБА_5 , як засновнику та комерційному директору ТОВ «ДСЗ», повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру у заволодінні бюджетними коштами шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно у великих та особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, організованою групою, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 КК України, ч. 5 ст. 191 КК України, а також у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Згідно даних Головного сервісного центру МВС України підозрюваному ОСОБА_5 на праві власності належать транспортні засоби

КАМАЗ 5511, днз. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 1987 року, оранжевого кольору;. TOYOTA COROLLA, днз. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , 1986 року, синього кольору; DAEWOO LANOS НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , 2004 року, сірого кольору.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_5 є власником 50% статутного капіталу ТОВ «Юрвіт-2014» (), що становить 182 248 гривень та 50% статутного капіталу ТОВ «ДСЗ» (), що становить 1 070 000 гривень.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, слідчий просив накласти арешт на належне підозрюваному майно.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 клопотання слідчого підтримав, надав відповідні пояснення та просив клопотання задовольнити.

З метою забезпечення арешту майна, в судове засідання відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України на виконання вимог клопотання слідчого, власник майна не викликався, що було обґрунтовано ризиком відчуження, переховування майна.

Вирішуючи клопотання слідчого, дослідивши долучені до клопотання матеріали, вислухавши доводи прокурора, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (частина 1 статті 59 КК).

Оскільки на даному етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має можливості передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, тому у даному випадку вказані події мають розглядатися лише як вірогідні.

Виходячи з фактичних обставин, які містяться в поданих матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин, наявності у підозрюваного майна, яке за вироком суду може бути конфісковано, а також існування обґрунтованої підозри вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення конфіскації, що викликано можливим відчуженням, приховуванням, штучним псуванням, зменшенням вартості вищезазначеного майна, а тому арешт майна на даному етапі є цілком законним і необхідним для забезпечення кримінального провадження.

За таких умов, арешт є виправданими, а переслідувані цілі можуть бути досягнуті через застосування до майна підозрюваного саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Також, слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження на даному етапі слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , заборонивши йому відчужувати, користуватися та розпоряджатись ним, з метою належного забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000126 від 04.03.2024 на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (код РНОКПП НОМЕР_7 ), із забороною розпорядження, користування та відчуження ним, а саме на:

- об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 22699267;

- транспортний засіб марки «КАМАЗ» моделі «5511», н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 1987 року випуску;

- транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «COROLLA», н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , 1986 року випуску,

- транспортний засіб марки DAEWOO моделі LANOS, н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 /, 2004 року випуску,

- 50% часток у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрвіт-2014» (), вартістю 182 248 гривень;

- 50% часток у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСЗ» (), вартістю 1 070 000 гривень.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Організацію виконання ухвали покласти на прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_6 .

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24.03.2025 о 17 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1