Чортківський районний суд Тернопільської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Справа № 608/624/25

Номер провадження1-кс/608/218/2025

Слідча суддя Чортківського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові клопотання слідчого СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, відомості про яке внесене 24.03.2025 в ЄРДР за № 0000141 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , одруженого, приватного підприємця, що надає послуги вантажних перевезень, раніше несудимого, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000141 від 24.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 24.03.2025 близько 16:00 год. водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем ЗАЗ 1103 «Славута» р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автодороги М-19 «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» до м. Тернопіль.

Під час руху водій ОСОБА_5 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, не обрав безпечної та дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правила дорожнього руху або ПДР), а також вимоги, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вказаною ділянкою автодороги (у межах населеного пункту с. Сухостав) із безпечною та дозволеною швидкістю руху, тобто не більше 50 км/год. і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, під час руху вказаною автодорогою в межах с. Сухостав Чортківського району Тернопільської області, водій ОСОБА_5 , проїжджаючи відрізок дороги навпроти будинку №31, на заокругленні дороги ліворуч, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну і дозволену швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, внаслідок чого допустив занос керованого автомобіля ЗАЗ 1103 «Славута», р.н. НОМЕР_1 , та подальшу зміну напрямку його руху ліворуч, під час якої виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши при цьому горизонтальну дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) ПДР, яку перетинати забороняється, та допустив виїзд на тротуар.

В цей час вказаним тротуаром в напрямку м. Чортків рухалась велосипедистка ОСОБА_7 . Після виїзду на тротуар водій ОСОБА_5 , втративши контроль керованого ним транспортного засобу, допустив наїзд правою боковою частиною автомобіля ЗАЗ 1103 «Славута» р.н. НОМЕР_1 на велосипедистку ОСОБА_7 .

В результанті наїзду велосипедистка ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 00 хв. померла у КНП «Чортківська ЦМЛ».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.12.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідуванням встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Целіїв Гусятинського району Тернопільської області, громадянин України, українець, із вищою освітою, приватний підприємець, що надає послуги вантажних перевезень, одружений, не судимий, не депутат, зареєстрований в АДРЕСА_2 та фактично проживає в АДРЕСА_3 .

24 березня 2025 року ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 208 КПК України затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та поміщено в ІТТ №3 (м.Теребовля) ГУНП в Тернопільській області.

25 березня 2025 року ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

Підставою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п. 48, від 13.11.2007) зазначено, що за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 п. 175 зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Під час досудового розслідування зібрано ряд доказів, які дають підстави підозрювати ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Ці докази містяться в: рапорті ЄО №3030 від 24.03.2025; рапорті ЄО №3055 від 25.03.2025; протоколі огляду місця події від 24.03.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 24.03.2025; протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.03.2025; протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 24.03.2025; виписках із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого); постанові слідчого про відібрання взірців біологічного походження від 24.03.2025; постанові прокурора про відібрання взірців біологічного походження від 24.03.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 25.03.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 25.03.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 25.03.2025; відповіді із КНП «Чортківська ЦМЛ» ЧМР від 25.03.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 25.03.2025; протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 25.03.2025.

Щодо наявності обґрунтованої підозри, то положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Відтак, стороною обвинувачення до клопотання додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи ймовірність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 8-ми років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам:

1)переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 після наїзду на велосипедистку, достовірно знаючи, що своїми протиправними діями поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, діючи умисно та нехтуючи моральними і правовими нормами, завідомо залишив потерпілу ОСОБА_7 без допомоги, маючи при цьому реальну можливість надати таку допомогу, і з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене втік з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди та добре розуміє, що у разі доведення вини йому може буди призначено покарання у вигляді позбавлення волі, а тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання у вигляді позбавлення волі може переховуватися від органів досудового розслідування або суду.

З огляду на викладене, слідчий вважає встановленим ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто ризик переховування від органів досудового розслідування.

Проаналізувавши вказану інформацію, а також санкцію ч.2 ст.286 КК України, можна прийти до висновку, що у випадку доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3-х до 8-ми років, а тому спокуса ухилитися від слідства та суду у нього є великою, зокрема знову ухилитися та переховуватися від органу досудового розслідування, і як вказано вище, не має вагомих перешкод для того, щоб піддатися цій спокусі, а це є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»;

2)незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 може впливати на встановлених свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема також стосовно ОСОБА_8 , яка є особою похилого віку та покази якої мають вагоме значення у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того, на даний час органом досудового розслідування, ще встановлюються інші очевидці вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яким відомі обставини даного злочину, на яких підозрюваний також може чинити тиск.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні є об`єктивним, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У даній справі ризик впливу на свідків існує, позаяк кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, жоден із свідків та потерпілий у кримінальному провадженні безпосередньо судом не допитувалися.

3)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що досудове розслідування кримінального провадження перебуває на початковій стадії, а тому органам досудового розслідування необхідно провести значний за обсягами комплекс слідчих (розшукових) дій, провести необхідні експертизи та в повному обсязі встановити усі обставини даного кримінального правопорушення, згідно вимог ст. 2 КПК України, а тому необрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою дасть реальні можливості останньому спотворювати іншим чином обставини кримінального правопорушення, впливати своїми діями на всебічне, швидке досудове розслідування, а тому вказаний ризик є підтвердженим та обґрунтованим.

4)чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_5 , будучи особою, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, покарання за яке передбачається у вигляді позбавлення волі на строк від 3-х до 8-ми років, матиме реальну та об`єктивну можливість шляхом впливу на учасників кримінального провадження чинити фізичний та психологічний тиск, вчиняти погрози життю та здоров`ю, примушувати учасників до дачі завідомо неправдивих показів чи відмову від давання показів за, що передбачена кримінальна відповідальність

Інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обсягу пред`явленої йому підозри. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У відповідності до положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі:

?міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

?наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

?репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

?майновий стан підозрюваного, обвинуваченого.

Таким чином, слідчий вважає, що вищезазначені ризики у комплексі свідчать про виправданість застосування до ОСОБА_5 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою можна обрати до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті, за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 .

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бєлозоров проти Росії та України», визначено, що «тяжкість обвинувачення може бути підставою для тримання під вартою на початкових етапах провадження».

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи підозрюваного ОСОБА_5 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаних ризиків.

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, а тому є підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, застосувавши більш м`який запобіжний захід неможливо запобігти ризикам викладеним у клопотанні, а саме запобігти: переховуванню від органів досудового розслідування та/або суду, незаконному впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, ОСОБА_5 .

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним процесуальних обов`язків, ухилення від органу досудового розслідування, суду, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком два місяці.

В судовому засіданні прокурор Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчий СВ Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити з підстав, наведених в клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення клопотання, вважаючи його необґрунтованим, просили суд застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідча суддя, розглянувши клопотання, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 12 вищезазначеного Кодексу під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, в сфері кримінального судочинства ризиком розуміється конкретний прояв протидії кримінальному провадженню, що дає підстави застосувати до підозрюваного певний запобіжний захід.

Згідно ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, додані до клопотання матеріали, які зазначені у клопотанні та наведені вище в частині обґрунтування свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідча суддя виходить не з точки зору доведеності вини підозрюваного, а з точки зору їх допустимості і приходить до висновку, що підозрювана особа могла вчинити злочин за викладених обставин.

Отже, слід визнати підозру обґрунтованою та достатньою для того, що прийти до висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, так як ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та у випадку доведення його вини, йому буде призначено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а тому спокуса ухилитися від слідства та суду у нього є великою. Також ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, зокрема також стосовно ОСОБА_8 , яка є особою похилого віку та покази якої мають вагоме значення у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим чинити відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування кримінального провадження перебуває на початковій стадії, а тому органам досудового розслідування необхідно провести значний за обсягами комплекс слідчих (розшукових) дій, провести необхідні експертизи та в повному обсязі встановити усі обставини даного кримінального правопорушення. Також підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки матиме реальну та об`єктивну можливість шляхом впливу на учасників кримінального провадження чинити фізичний та психологічний тиск, вчиняти погрози життю та здоров`ю, примушувати учасників до дачі завідомо неправдивих показів чи відмову від давання показів, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, слідчий суддя повинен з`ясувати наявність достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та відповідно, наявність обставин, які б обґрунтовували застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Аналізуючи обставини справи, дані про особу підозрюваного, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, той факт, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідча суддя приходить до висновку, що в даному конкретному кримінальному провадженні дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваного ОСОБА_5 може бути інший запобіжний захід, більш м`який, ніж тримання під вартою.

З урахуванням зазначених вимог кримінального процесуального закону, враховуючи вагомість наявних доказів, що підтверджують вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких, наявні вищезазначені ризики, зокрема, переховування від органів досудового слідства та суду, даних про його особу, його вік, те, що він має постійне місце проживання в м. Хоростків Чортківського району Тернопільської області, раніше не судимий, має на утриманні двоє малолітніх дітей, слідча суддя вважає, що клопотання слід задовольнити частково, обравши щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З врахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя,--

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Целіїв Гусятинського району Тернопільської області, громадянина України, українця, із вищою освітою, приватного підприємця, що надає послуги вантажних перевезень, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, не судимого, не депутата, зареєстрованого в АДРЕСА_2 та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, і заборонити йому залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця проживання, тобто АДРЕСА_1 ;

-здати на зберігання в УДМС у Тернопільській області свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали про цілодобовий домашній арешт покласти на Чортківське РУП ГУНП в Тернопільській області.

У разі необхідності строк цілодобового домашнього арешту може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 Кримінального процесуального кодексу України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під цілодобовим домашнім арештом визначити два місяці, тобто до 25 травня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде складено 27 березня 2025 року.

Слідча суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом

Ухвала набрала законної сили «____»__________________2025 року.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000141 від 24.03.2025.

Слідча суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано «____»__________________2025 року.

Секретар: