Справа № 716/2614/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заставна Чернівецької області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Васловівці, Заставнівського району Чернівецької області, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правовопорушення передбаченого

ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Так, 28 жовтня 2024 року приблизно о 20-00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на подвір`я житлового господарства, що по АДРЕСА_2 , в якому проживає його рідний брат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де між ними виникла суперечка.

В ході виниклого конфлікту, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, взяв до рук розкладного ножа, який знаходився в кишені спортивної кофти останнього, та наніс один удар лезом ножа в праву руку своєму рідному братові ОСОБА_5 .

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесне ушкодження у вигляді різаної рани верхньої третини правого плеча з ушкодженням гілок плечової вени,яке відповідно до висновку експерта Кіцманської філії Чернівецького обласного бюро СМЕ №176-Е від 13.11.2024 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент іх заподіяння.

Дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ст.121 ч. 1 КК України визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких йому пред`явлене обвинувачення.Крім того, показав суду, що 28.10.2024 року, він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинковолодіння свого брата (по матері) - ОСОБА_5 . Між ними відбувся конфлікт, з приводу того, що брат звинувачував його в частому зловживанні спиртними напоями. В ході конфлікту він наніс брату ОСОБА_5 удар ножем в руку. Ніж у нього маленький, складний, який він носить завжди при собі. Побачивши в брата на руці кров, перелякався і втік. На даний час шкоду брату відшкодував, попросив пробачення, вони помирились.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надіславши суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, оскільки на даний час він хворіє. Обставини в обвинувальному акті не оспорює. З братом - ОСОБА_4 вони помирилися. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просить обрати міру покарання не пов`язану «з обмеженням» волі.

Прокурор не висловила жодних заперечень щодо встановлених обставин, просила визнати ОСОБА_4 винним за ч.1 ст.121 КК України, призначити покарання та обрати обвинуваченому запобіжний захід до вступу вироку з законну силу у виді домашнього арешту в нічний час.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, судом відповідно до

ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, у відповідності до ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що вина ОСОБА_4 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння доведена.

Вчинене ОСОБА_4 діяння підлягає кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України.

Під час призначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілому.

Згідно ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи із якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, не одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, вину визнав, щиро кається в скоєному, шкоду потерпілому повністю відшкодував.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання суд враховує також досудову доповідь органу пробації з якої вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, позицію органу пробації в разі можливості звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням вважає доцільним крім обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України покласти на особу додаткові обов`язки передбачені ч. 2, 3 ст. 76 КК України.

З урахуванням наведеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також визнання обвинуваченим своєї вини), з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який кримінальне правопорушення вчинив вперше, повністю визнав провину, позитивно характеризується за місцем проживання, відшкодував шкоду потерпілому та примирився з ним, його молодий вік, а також думку потерпілого щодо призначення покарання не пов`язаного з «обмеженням» волі, суд вважає можливим його виправлення в умовах без ізоляції його від суспільства та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. 75, 75 КК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 76 КК України суд покладає на

ОСОБА_4 додаткові обов`язки. Оскільки він вчинив кримінальне правопорушення щодо іншої особи з якою він перебуває в сімейних відносинах (братом), у відповідності до вимог п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 91-1 КПК України також застосовує до ОСОБА_4 обмежувальні заходи терміном на три місяці

На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що ОСОБА_4 засуджується до покарання з іспитовим строком, отже суд не знаходить підстав для обрання йому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов в справі не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100

КПК України.

Відповідно до п.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.368, 369-371, 374, 376, п.15 ст. 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У відповідності до вимог п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 91-1 КПК України застосувати обмежувальні заходи терміном на три місяці, а саме:

-заборонити наближатися на визначену відстань (100 метрів) до місця, де ОСОБА_5 , може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

-заборонити листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 , інші контакти через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

-направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

Речові докази:

- футболку типу «поло» темного кольору з смужками біло-синього кольору, яка упакована в паперовий конверт СУ із пломбою «NPU-0186819», що знаходиться в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 3 (м. Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області та кофту темно-зеленого кольору, яка упакована в паперовий конверт СУ із пломбою «NPU-0186818», що знаходиться в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 3 (м. Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області повернути потерпілому ОСОБА_5 (а.с.41, 52)

-медичну карту стаціонарного хворого № 5030 ОСОБА_5 залишити за належністю КНП «Заставнівська БЛ».

-магнітний носій CD-R-диск, на якому наявний файл під назвою: «.115931 та .115965» - залишити при матеріалах кримінального провадження. (а.с.160)

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6