Справа № 447/737/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1190/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 25 жовтня 2024 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 24.01.2024 .

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою збуту наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Львівської області, умисно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого колишнього проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , до 07.07.2023.

В подальшому, 07.07.2023, близько 12:00 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту згаданого вище наркотичного засобу, зустрівся в під`їзді за місцем свого колишнього проживання, що по АДРЕСА_2 із ОСОБА_9 , (анкетні дані змінено), та реалізовуючи свій злочинний умисел на збут такого наркотичного засобу, продав (збув) останньому у згортку із фольги заздалегідь незаконно придбаний фрагмент таблетки білого кольору, який згідно з висновком експерта Львівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/114-23/12670-НЗПРАП від 22.09.2023, відноситься до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, маса якого становить 0,0019 грама, за що отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 150 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби з метою збуту, незаконно збув наркотичні засоби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 307 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою збуту наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Львівської області, умисно, повторно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , до 11.12.2023.

В подальшому, 11.12.2023, близько 14:40 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, зустрівся із ОСОБА_9 , (анкетні дані змінені), в квартирі житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, повторно, продав (збув) останньому у згортку із фольги заздалегідь незаконно придбані два фрагменти таблеток білого кольору, які згідно з висновком експерта Львівського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/114-23/24910-НЗПРАП від 11.01.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,0062 грама, за що отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 600 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою розповсюдження (збуту) наркотичних засобів на території м. Новий Розділ Львівської області, умисно, повторно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , до 23.01.2024.

В подальшому, 23.01.2024, близько 15:20 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, зустрівся із ОСОБА_9 , (анкетні дані змінені), в квартирі житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, повторно, продав (збув) останньому у згортку із паперу заздалегідь незаконно придбаний фрагмент таблетки білого кольору та в блістері заздалегідь незаконно придбану таблетку білого кольору, які згідно з висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1139-НЗПРАП від 12.02.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,00779 грама, за що отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, з метою збуту наркотичних засобів на території м.Новий Розділ Стрийського району Львівської області, умисно, повторно, придбав таблетки білого кольору, які містять наркотичний засіб «бупренорфін», та порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить психотропну речовину «амфетамін», які, всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995, зберігав за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , до 23.01.2024.

В подальшому, 23.01.2024, близько 15:20 годин, ОСОБА_7 , з метою збуту наркотичного засобу, зустрівся із ОСОБА_9 , (анкетні дані змінені), в квартирі житлового будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , та реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, повторно, продав (збув) останньому у згортку із паперу, заздалегідь незаконно придбаний фрагмент таблетки білого кольору та в блістері заздалегідь незаконно придбану таблетку білого кольору, які згідно з висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1139-НЗПРАП від 12.02.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,00779 грама, за що отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1000 гривень.

Так, з метою припинення незаконної діяльності ОСОБА_7 , пов`язаної із незаконним збутом наркотичних засобів, 23.01.2024, на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 16.01.2024, проведено обшук квартири, що по АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено сім таблеток білого кольору, які згідно висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1143-НЗПРАП від 12.02.2024, відносяться до наркотичних засобів «бупренорфін», обіг якого обмежено, загальна маса якого становить 0,0117 грама, речовину білого кольору в зіп-пакеті, яка, згідно з висновком експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1143-НЗПРАП від 12.02.2024, містить амфетамін, який відносяться до психотропних речовин, обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,0032 грама, два зіп-пакети із речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта Тернопільського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/120-24/1135-НЗПРАП від 08.02.2024, містить амфетамін, який відносяться до психотропних речовин, обіг яких обмежено, загальна маса якого становить 0,7879 грама, які він зберігав з метою збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав наркотичні засоби та психотропні речовини з метою збуту, незаконно збув наркотичні засоби, повторно, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається на суворість вироку, оскільки судом неповністю застосовано ст.ст.65, 66, 69, 69-1 ККУ при обранні покарання.

Вказує, що не було враховано похилий вік обвинуваченого. Не зазначено чому не призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, як просив ОСОБА_7 ..

Звертає увагу на відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вважає, що обставинами, які пом`якшують покарання є також повне визнання вини, а не лише похилий вік ОСОБА_7 , його захворювання на ІХС та гіпертонію і т.д.. Також ОСОБА_7 раніше несудимий.

Звертає увагу, що обвинувачений вчинив злочини унаслідок збігу тяжких сімейних обставин, а також під контролем правоохоронних органів, від даних злочинів тяжких наслідків не настало, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Стверджує, що суд не зазначив чітко, на якій саме статті ґрунтується його висновок при врахуванні розміру покарання та пом`якшуючих обставин.

Окрім положень ст.69 КК України, покликається і на ст.69-1 КК України, згідно якої суд може призначити 2/3 максимального строку або розміру покарання.

Акцентує, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та хворіє, а тому згідно ст. ст. 65, 66, 69, 69-1 ККУ йому можливо призначити покарання за ч.1 та ч.2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях частин статті за дані кримінальні правопорушення, та з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України при визначенні остаточного покарання визначити покарання саме в розмірі 3-х років позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить визначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на несправедливість вироку, призначення надто суворого покарання. Вказує, що є особою пенсійного віку, має ряд захворювань, переніс два мікроінсульта.

Звертає увагу на відсутність обставин, які обтяжують покарання. Покликається, що свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Наголошує, що згідно ст.69-1 КК України максимальне покарання не можу бути більше 2/3 максимальної межі ч.ч.1, 2 ст.307 КК України. Акцентує, що просив призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, однак суд це не врахував і своїх мотивів щодо цього не навів.

При апеляційному розгляді справи захисник та обвинувачений підтримали подані апеляційні скарги, з наведених у них мотивів та просили такі задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні скарги сторони захисту з огляду на безпідставність таких, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданих апеляційних скарги сторона захисту в апеляційному порядку оскаржує вироку суду лише у частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримані.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як передбачено положеннями ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України.

Санкцією ч.1 ст.307 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 4 до 8 років.

Санкцією ч.2 ст.307 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Оскаржуваним вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст.307 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Також ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК України, покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У подальшому місцевий суд, встановивши, що у резолютивній частині вироку від 18.10.2024, а саме у п.2 такої помилково, шляхом допущення описки, не зазначено ст. 69 КК України, своєю ухвалою від 25.10.2024 виправив описку, допущену у резолютивній частині оскаржуваного вироку, а саме ухвалив викласти пункт 2 резолютивної частини цього вироку в такій редакції: " ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі".

Отже, з урахуванням наведеного вище, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Тобто, обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке передбачено санкцією ч.2 ст.307 КК України, місцевий суд обвинуваченому при призначенні покарання за ч.2 ст.307 КК України, з огляду на дані ухвали місцевого суду про виправлення описки від 25.10.2024 вже не визначив.

При цьому, ні мотивувальна частина оскаржуваного вироку від 18.10.2024, ні мотивувальна частина ухвали про виправлення описки від 25.10.2024 не містить жодних мотивів суду про не призначення обвинуваченому за ч.2 ст.307 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке передбачено санкцією ч.2 ст.307 КК України.

Більше того, з резолютивної частини оскаржуваного вироку від 18.10.2024 вбачається, що остаточне покарання ОСОБА_7 визначено на підставі ч.1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, хоча ні за ч.1 ст.307 КК, ні за ч.2 ст.307 КК (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.10.2024) обвинуваченому не призначалось додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому таке покарання не могло бути йому визначено при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Крім цього, згідно роз`яснень, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами ст.70 КК. Застосування положень ст.69 КК щодо покарання (як основного, так і додаткового), призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Всупереч наведеному, місцевий суд у вироку зазначив, що остаточне покарання обвинуваченому слід визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

З огляду на встановлене, колегія суддів визнає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 містить істотні суперечності у частині призначеного місцевим судом покарання, оскільки є незрозумілою кінцева позиція місцевого суду щодо призначення обвинуваченому покарання, зокрема, і за ч.2 ст.307 КК України.

Встановлені під час апеляційного розгляду істотні суперечності у частині призначеного місцевим судом обвинуваченому покарання позбавляють суд апеляційної інстанції чітко встановити та перевірити висновки місцевого суду щодо призначеного обвинуваченому покарання, а тому апеляційні доводи сторони захисту, які стосуються виключно питання призначеного ОСОБА_7 покарання, на даному етапі не можуть бути перевірені апеляційним судом.

При цьому, наведені вище істотні суперечності у частині призначеного місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів визнає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема п.2 ч.3, п.2 ч.4 ст.374 КПК України, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає, що встановлені під час апеляційного розгляду та наведені вище порушення не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді, оскільки вказані суперечності позбавляють суд апеляційної інстанції перевірити висновки місцевого суду щодо призначеного обвинуваченому покарання.

Згідно п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного вище, вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно підлягають скасуванню ухвали місцевого суду від 25.10.2024 про виправлення описок.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Також колегія суддів враховує, що вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 25 жовтня 2024 року про виправлення описки, обвинуваченому ОСОБА_7 залишено в силі запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

У зв`язку із скасуванням вироку Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують на даний час, строк раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але на строк не більше 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 та ухвали цього ж суду про виправлення описок від 25 жовтня 2024 року скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але на строк не більше 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: