Номер провадження: 11-сс/813/292/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в письмовому провадженні, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 27.12.2024 про накладення арешту на майно у к/п №0000006 від 07.08.2024 за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та було накладено арешт із забороною розпорядження та користування на майно, вилучене 23.12.2024 у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «Redmi», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із СІМ картою на номер НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийшла до висновку про те, що мобільний телефон може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження обставин можливого вчинення кримінально-караних діянь, зв`язків власника телефону з імовірно причетними до кримінального провадження особами, окрім того його збереження є необхідним з метою проведення відповідних експертиз.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- сторона обвинувачення у поданому клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не навели жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно у ОСОБА_9 було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, а саме - «зберігання з метою збуту та збуту незаконно виготовленого пального». Серед долучених до клопотання про арешт майна матеріалів, якими воно обґрунтовується, більшість з них є документами процесуального характеру, лише один документ - рапорт ст. о/у 6 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_10 ,- містить прізвище, ім?я, по батькові та інші ідентифікуючі відомості власника майна, проте інформацію, зазначену у вказаному рапорті, не підтверджено жодним доказом. Водночас, рапорт не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України;

- жодного палива, яке було чи могло бути предметом «зберігання з метою збуту та збуту незаконно виготовленого пального» та/або іншого майна, грошових коштів включно, у ході обшуку ані у ОСОБА_7 ані у ОСОБА_11 , з яким, за версією слідства, співпрацює власник арештованого майна, не виявлено, не взято до уваги пояснення, надані ОСОБА_7 під час проведення обшуку, а також не враховано відсутність у майна, на яке накладено арешт будь-якого доказового значення для відповідного кримінального провадження;

- накладення арешту на майно ОСОБА_7 без належного правового обґрунтування порушує справедливу рівновагу між суспільним інтересом і правомірною метою та фундаментальними правами і свободами власника майна.

За таких обставин, представник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 27.12.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

На адресу апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_6 направив клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_8 також подав заяву, в кій просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Відтак, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 та ст. 405 КПК України розгляд проведено без учасників судового розгляду та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у к/п № 0000006 від 07.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

До ЄРДР внесено відомості про те, що невстановлені громадяни, використовуючи підконтрольні їм підприємства разом з іншими невстановленими службовими особами підприємств вчинили дії, направлені на умисне ухилення від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в особливо великих розмірах.

При цьому, відповідно наявних матеріалів провадження, встановлено, що фактично ПММ, які відповідно до податкових накладних реалізовано ряду підприємств на території України, реалізується за готівкові кошти оптом та в роздріб невстановленому колу осіб.

Також під час досудового розслідування встановлено, що на території Білгород-Дністровського району Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, незаконне транспортування з метою збуту, а також незаконний збут підакцизних товарів, а саме ПММ, без дозвільних документів.

Відповідно до клопотання прокурора до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення причетний громадянин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_11 , разом з іншими невстановленими особами здійснюють зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту клопотання прокурорвизначив метою накладення арешту на майно необхідність збереження речових доказів, у тому числі для подальшого проведення експертиз з метою встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання прокурора не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що у судовому засіданні апеляційного суду прокурором була надана постанова про призначення комп`ютерно-технічної експертизи вилученого в ході проведення обшуку мобільного телефону, однак, колегія суддів наголошує, на тому, що норми кримінального процесуального законодавства, які узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В той же час, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 разом з іншими невстановленими особами здійснюють зберігання з метою збуту та незаконний збут незаконно виготовленого пального за адресою: АДРЕСА_1 та у ході обшуку, проведеного 23.12.2024 за вказаною адресою було виявлено та вилучено мобільний телефон, який належить ОСОБА_7 .

Відтак, із змісту зазначеного клопотання не видається можливим зрозуміти, яке відношення ОСОБА_7 має до зазначеного провадження, що може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити права власників майна.

Колегія суддів враховує ту обставину, що триває досудове розслідування, проводиться ряд слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення, однак зауважує, що наявні у матеріалах справи рапорти та листи на виконання доручення не можуть бути достатніми підставами для накладення арешту на майно, з огляду також та те, що відповідно до усталеної практики суду касаційної інстанції рапорт не є доказом, в розумінні ст. 84 КПК України.

На переконання апеляційного суду, не зазначення безпосередньо в клопотанні про те, яке відношення має ОСОБА_7 та його майно до зазначеного кримінального провадження, позбавляли слідчого суддю можливості розглянути клопотання прокурора.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів не виключає відношення вилученого мобільного телефону до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Оскільки апеляційним судом встановлені порушення, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи представника ОСОБА_6 щодо обґрунтованості клопотання прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору - процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 27.12.2024 про накладення арешту на майно, вилучене 23.12.2024 у ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 у к/п №0000006 від 07.08.2024 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, а саме мобільного телефону «Redmi», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із СІМ картою на номер НОМЕР_3 , вилученого 23.12.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4