Справа № 308/1349/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/95/25, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн, до 10.04.2025 включно, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , неодруженого, непрацюючого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 України.

У разі внесення застави, на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , строком до 10.04.2025, покладено обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають (м. Ужгород), без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду закордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну).

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу відмовлено.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 грн, до 10.04.2025 включно, щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 , неодруженого, непрацюючого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

-2-

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_12 , строком до 10.04.2025, покладено обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає (м. Ужгород), без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду закордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Продовжено ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянці України, зареєстрованій за адресою АДРЕСА_5 , мешканці АДРЕСА_6 , одруженій, непрацюючій, несудимій, обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 1 ст. 263 КК України, строк дії обов`язків, визначених п. 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, визначених ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2025, до 10.04.2025 включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000234 від 08.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор 06.02.2025 подав клопотання про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а ризики, зазначені в п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується, не є суспільно-небезпечним і не потребує ізоляції від суспільства, має на утриманні неповнолітню доньку та брав участь у бойових діях.

Задовольняючи клопотання прокурора і продовжуючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що з огляду на тяжкість ймовірного покарання, конкретні обставини кримінального правопорушення у сукупності із даними про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , є доведеними ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, взявши до уваги те, що судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не завершено, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із раніше визначеним розміром застави, оскільки саме такий запобіжний захід є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених. У зв`язку з чим, суд відмовив у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисникобвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду від 10.02.2025 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора

-3-

у цій частині. Посилається на те, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні, не підтверджені жодними доказами. При цьому, звертає увагу на те, що відносно ОСОБА_6 вже застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні, а саме № 0000164 від 15.01.2020, а чинним КПК України не передбачено одночасного застосування щодо однієї особи двох запобіжних заходів у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 10.02.2025 скасувати та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Стверджує, що клопотання прокурора було розглянуто не повноважним складом суду, оскільки судом не було вирішено у встановленому порядку наявність підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а також не вирішено чи підлягає обвинувальний акт розгляду саме цим судом і чи є підстави для призначення судового розгляду кримінального провадження. Крім того, з обвинувального акту вбачається, що відносно ОСОБА_8 мала місце провокація злочину. Ризики, зазначені прокурором у клопотанні, не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях. Також звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується, не є суспільно-небезпечним і не потребує ізоляції від суспільства, має на утриманні неповнолітню доньку та брав участь у бойових діях, внаслідок чого отримав серйозне поранення, є учасником бойових дій.

Ухвала суду від 10.02.2025 оскаржується у частині продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , у зв`язку з чим відповідно до ст. 404 КПК України переглядається апеляційним судом лише у цій частині.

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності прокурора, обвинувачених та їх захисників, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг і від них не надходили заяви про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший день, а сторона захисту також не заявляла клопотань про бажання обвинувачених брати участь у розгляді апеляційної скарги. При цьому, від захисника-адвоката ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд контрольного провадження без його участі та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню з таких підстав.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із

-4-

речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду уважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,

-5-

колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Тому, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що відносно ОСОБА_8 мала місце провокація злочину, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі на даній стадії процесу апеляційним судом не перевіряються та не підлягають будь-якій оцінці.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення (від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна); дані про особу обвинувачених ( ОСОБА_6 раніше судимий, непрацюючий, неодружений, ОСОБА_8 раніше не судимий, непрацюючий, неодружений); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під вартою та необхідність проведення судового розгляду кримінального провадження, у тому числі допит свідків, дослідження доказів тощо.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування обвинувачених від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження того, в якому обвинувачується, які на даний час не відпали та не зменшилися.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

-6-

Апеляційний суд бере до уваги аргументи, які наведені в апеляційній скарзі, проте в даному конкретному випадку приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у кримінальному провадженні, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконання процесуальних рішень по кримінальному провадженні.

Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційних скарг захисників-адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про те, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні, не підтверджені жодними доказами, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Неспроможними і такими, що не дають підстав для скасування чи зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 про те, що відносно ОСОБА_6 вже застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні, а саме № 0000164 від 15.01.2020, а чинним КПК України не передбачено одночасного застосування щодо однієї особи двох запобіжних заходів у виді тримання під вартою. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що захисником не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відносно ОСОБА_6 діє інший запобіжний захід.

Безпідставними та необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що клопотання прокурора було розглянуто не повноважним складом суду. Як вбачається з матеріалів контрольного провадження питання щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу вирішено тим складом суду, який визначено відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025 (а. с. 64).

Із цих підстав, твердження захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що судом не було вирішено у встановленому порядку наявність підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, а також не вирішено чи підлягає обвинувальний акт розгляду саме цим судом і чи є підстави для призначення судового розгляду кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду про існування підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується, не є суспільно-небезпечним і не потребує ізоляції від суспільства, має на утриманні неповнолітню доньку та брав участь у бойових діях, внаслідок чого отримав серйозне поранення, є учасником бойових дій. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що наведені захисником дані про особу обвинуваченого не стали перепоною для настання події, про яку йдеться в обвинувальному акті і до якої може бути причетний ОСОБА_8

-7-

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин, за яких останні обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, даних про особу обвинувачених, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинувачених таких захворювань, що виключають тримання їх під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких сторонами захисту не надано.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені і не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вони обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинувачених, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу на інший, більш м`який, запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого їм кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченим на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків чи інших учасників кримінального провадження, вчинення інших кримінальних правопорушень, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Крім того, колегія суддів уважає, що постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, його специфіку та фактичні обставини кримінального провадження, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , дані про особу обвинувачених, їх майновий і сімейний стан, і обґрунтовано залишив без зміни раніше визначені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розміри застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, які на переконання апеляційного суду у разі їх внесення будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з вказаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім

-8-

стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинувачених, їх майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлені судом обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розміри застави, на даному етапі судового провадження є необхідними і достатніми, у разі їх внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених. Разом з тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такі розміри застави завідомо непомірним для обвинувачених, і такі обумовлені також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних речовин.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу, і дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк тримання під вартою з урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України, до 10.04.2025, із раніше визначеними кожному обвинуваченому розміром застави.

Будь-яких інших переконливих доводів, із підтвердженням відповідними доказами, щодо незаконності рішення суду в апеляційних скаргах не наведено .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строків тримання під вартою є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників-адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що стороною захисту не наведено таких обставин і не надано доказів, які б спростовували чи впливали на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.02.2025 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді