УХВАЛА

10 березня 2025 року

м. Київ

справа № 133/3710/21

провадження № 51-131ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Потерпіла ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалені щодо ОСОБА_5 судові рішення, де стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Оскаржені судові рішення просить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 , серед іншого, вказує про неправильне вирішення місцевим судом питання щодо процесуальних витрат потерпілого у провадженні та наголошує, що вона витратила кошти на правову допомогу, якою користувалася, а також понесла витрати на прибуття до суду, який розташований поза межами населеного пункту де вона проживає, однак суд вказане питання не з`ясував, у наслідок чого вона не мала можливості подати докази на підтвердження таких витрат.

Вказані посилання потерпілої мають загальний характер, оскільки не спираються на мотиви, пов`язані із застосуванням конкретних приписів процесуального закону, що дають підґрунтя до того, щоби в аспекті реалізації судом касаційної інстанції повноважень, передбачених ст. 436, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, ставити під переконливий сумнів законність оскаржених судових рішень та дійти обґрунтованого переконання, що саме місцевим судом не виконано покладений на нього обов`язок, а не висновку про використання учасниками провадження своїх прав на власний розсуд і сумління з урахуванням положень ст. 22 КПК, за якими сторони самостійно обстоюють свої правові позиції, права, свободи і законні інтереси засобами, передбаченими цим Кодексом, при тому, що обставини, передбачені ст. 91 КПК, у тому числі п. 3 ч. 1 зазначеної статті, підлягають доказуванню саме учасником кримінального провадження і за його ініціативою (ст. 125 КПК), а за приписами ч. 3 ст. 26 КПК, суд не може на власний розсуд відшуковувати такі підґрунтя.

Таким чином, мотиви касаційної скарги не містять належного обґрунтування до застосування норм кримінального процесуального закону, закріплених у статтях 22, 26, 91, 124, 125 КПК, відповідно до контексту вимог касаційної скарги.

Також, потерпіла фактично порушує питання про те, що місцевий суд не вжив належних заходів до встановлення ступеня тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень, які вважає більш важкими, ніж вказані в обвинувальному акті, проте не вказує процесуальних підстав до таких дій, враховуючи приписи ст. 337 КПК, які обмежують межі судового розгляду, не зазначає, якими саме приписами вказаного Кодексу мав керуватися суд щодо відшукування підстав до більш тяжкого обвинувачення порівняно із висунутим стороною обвинувачення в провадженні, яка не має ознак справи приватного обвинувачення.

Потерпіла стверджує, що апеляційний суд також не прийняв до уваги наведені нею в касаційній скарзі обставини, проте не вказує, чи були відповідні питання порушені перед апеляційним судом, чи мав він процесуальні приводи їх аналізувати, і яких порушень припустився цей суд з огляду на межі апеляційного перегляду, встановлені в ст. 404 КПК, та порядок його здійснення, визначений ст. 405 вказаного Кодексу.

Також, попри приписи ч. 5 ст. 427 КПК, потерпіла до касаційної скарги не додала копії судових рішень, які вона оскаржує, що унеможливлює з`ясування предмету касаційного оскарження та наявність підстав до відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2024 року залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3