КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 12 лютого 2025 року, апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Віньківці Віньковецького р-ну., Хмельницької обл., громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України,

за участю: прокурора захисника в режимі відеоконференцзв`язку обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 15 березня 2025 року включно (в межах строку досудового розслідування), залишено альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладеними обов`язками та у розмірі, що визначені ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2024 у справі № 757/60699/24-к.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора

Захисник стверджує, що підозра необгрунтованна, а у інкримінованих ОСОБА_6 діях, відсутній склад злочину.

Апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання порушено право на захист, оскільки захисника за договором не повідомлено про час та дату судового засідання, при цьому слідчим суддею в порушення вимог, передбачених ч. 1 ст. 53 КПК України залучено захисника за призначенням із Центру надання безоплатної правової допомоги.

Слідчим суддею не враховано те, що строк досудового розслідування визначено до 17 січня 2025 року, відтак продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не могло бути пізніше цієї дати.

Крім того, не враховано, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року продовжено строк дії раніше застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 січня 2025 року.

Зауважує, що сукупний строк тримання ОСОБА_6 під вартою, станом на 17 січня 2025 року становив дванадцять місяців

На переконання сторони захисту, прокурор не мав права звертатися до суду із клопотанням в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, оскільки відсутні відомості про направлення обвинувального акту до суду та призначення підготовчого судового засідання в порядку ст. 314 КПК України.

Також, ОСОБА_6 не вручено клопотання за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, а клопотання стосується не «обвинуваченого», а «підозрюваного».

Слідчий суддя, розглядаючи подане прокурором клопотання, проігнорував принципи безсторонності та диспозитивності та самостійно змінив процесуальний статус особи з підозрюваного на обвинуваченого.

Окрім того, обвинувальний акт направлено до суду до моменту спливу строку ознайомлення сторони захисту із матеріалами провадження, що призвело до грубого порушенням права сторони захисту на відкриття зібраних матеріалів.

Серед іншого, в порушення вимог, передбачених ст. 184 КПК України, клопотання подано та розглянуто з порушенням територіальної підсудності, з огляду на те, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні є ГСУ ДБР, яке розташоване у Шевченківському районі міста Києва.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Державним бюро розслідуванням здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 жовтня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000876, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України.

18 жовтня 2024 року прокурором у кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту та завершення досудового розслідування, про що підозрюваних та їх захисників повідомлено у порядку та спосіб, визначений КПК України.

Того ж дня, стороні захисту повідомлено про надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування. У зв`язку з цим, слідчим 18.10.2024 надано доступ до усіх матеріалів досудового розслідування, про що складено відповідний протокол.

15 січня 2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000876 скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується супровідним листом (а.с. 5- 7, т. 5).

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні закінчується 16 січня 2025 року, однак Шевченківським районним судом м. Києва не проведено підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні.

15 січня 2025 року прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується із прийнятим рішенням, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів клопотання строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 закінчувався 16 січня 2025 року (ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року).

Супровідним листом від 15 січня 2025 року обвинувальний акт, у тому числі відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000876 скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва. Однак, підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні не проведено, зокрема, не прийняте одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, що підтверджено прокурором під час апеляційного розгляду. Зокрема, прокурор зазначив, що головою Шевченківського районного суду м. Києва надіслано до Київського апеляційного суду подання про зміну підсудності у вказаному кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 6 ст. 199 КПК України, передбачено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя відповідно до наведених норм КПК України, вправі був вирішувати питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Продовжуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок обвинуваченого ОСОБА_6 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, є обґрунтованою.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, умислу в діях, винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

З огляду на викладене, доводи захисника на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини, викладені у підозрі, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винним, його майновий стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні слідчого.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Щодо обґрунтованості визначення розміру застави, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку колегії судів, слідчий суддя з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, правильно визначив розмір застави обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Також, суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

Слідчим суддею враховано існуючі ризики, конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу підозрюваного у їх сукупності та залишив альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладеними обов`язками та у розмірі, що визначені ухвалою слідчого суді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2024 у справі № 757/60699/24-к. Тобто у розмірі 35 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 980 000 грн., яка належним чином гарантуватиме та забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Доводи захисника про порушення права на захист ОСОБА_6 , оскільки про розгляд клопотання його не повідомлено у встановленому законом порядку, а залучено захисника із Центру надання безоплатної правової допомоги, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Із журналу судового засідання від 15 січня 2025 року (а.с.9-13, т. 5) убачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання оголошувалася перерва для з`ясування причин неявки захисника за договором або залучення безоплатного захисника. Тобто, слідчим суддею вживалися заходи для забезпечення участі захисника під час розгляду клопотання, а розгляд клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу за участю захисника за призначенням, не підтверджує порушення права на захист.

Доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування здійснюється з порушенням правил підслідності, а клопотання про продовження запобіжного заходу подано та розглядалося судом з порушенням правил територіальної підсудності, як вважає апеляційний суд, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, зважаючи, зокрема, на наступне.

Як встановлено колегією суддів, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000876 від 12.10.2023 року, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, здійснювалося слідчим Державного бюро розслідувань.

Виходячи з аналізу норм КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Враховуючи те, що юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань - м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, яка територіально знаходиться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання подано прокурором в межах територіальної юрисдикції якого здійснювалося досудове розслідування.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції прокурором повідомлено, що сторона захисту зверталася до Верховного суду із клопотанням про зміну підслідності, у задоволенні якого відмовлено.

Посилання сторони захисту на невірний процесуальний статус ОСОБА_6 , як обвинуваченого, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, слід зазначити наступне. Особа набуває процесуального статусу обвинуваченого після того, як слідчий або прокурор передає до суду у порядку, передбаченому статтею 291 КПК України, складений щодо неї обвинувальний акт. В даному провадженні 15 січня 2025 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду його по суті. Відтак, ОСОБА_6 , набув статусу обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про скерування обвинувального акту в порушення вимог ст. 22 КПК України до моменту спливу ухвали слідчого судді про встановлення строку ознайомлення із матеріалами провадження, є необґрунтованими.

Зокрема, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року (справа № 757/51968/24-к) слідчим суддею встановлено стороні захисту строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000876 від 12.10.2023 до 17 січня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року слідчим суддею виправлено описку в резолютивній частині ухвали від 13 листопада 2024 року, та встановлено строк на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування до 07 січня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 січня 2025 року частково задоволено апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , яка діє в інтересах ОСОБА_13 та скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року про виправлення описки та направлено справу на новий судовий розгляд.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року, встановлено стороні захисту строк для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до 07 січня 2025 року включно. Обвинувальний акт скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва 15 січня 2025 року (супровідний лист а.с. 5-7, т.5). Відтак, доводи сторони захисту щодо обмеження строків ознайомлення із матеріалами справи, згідно вимог КПК Українипідлягають перевірці під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2025 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргуз доповненнями захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16

Унікальний номер справи 757/1199/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Провадження 11сс/824/1484/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст. 199 КПК