Справа № 597/239/25
Провадження № 1-кп/597/83/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2025 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді Шевчук В.М.

секретар судового засідання Николайчук З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 27.01.2025 року, про обвинувачення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Почаїв, Кременецького району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобов`язаного, освіта професійно-технічна, працюючого різноробочим НВАП «Ель Гаучо», неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального кодексу України

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора Голоден Д.І.

обвинуваченого ОСОБА_1

У С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема права керування транспортними засобами (ст.24 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст.129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

17 жовтня 2024 року Чортківським районним судом Тернопільської області за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення винесено постанову у справі №608/2440/24 (провадження №3/608/960/2024), яка набрала законної сили 29.10.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Однак, ОСОБА_1 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою невиконання її щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, ухилився від виконання постанови суду, що набрала законної сили, та 26 січня 2025 року о 12 годині 46 хвилин керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись дорогою між селами Головчинці та Королівка Чортківського району Тернопільської області, внаслідок чого був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.01.2025 року серії ЕПР1 №230747 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Своїми умисними діями ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України - умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, визнав у повному обсязі та вказав, що обставини вчинення ним кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладені правильно. У скоєному щиро розкаюється та просить суворо не карати, обіцяє не скоювати правопорушень.

Винність обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє повне ствердження у судовому засіданні показами обвинуваченого, який повністю погодився зі всіма доказами, які були зібрані по справі під час досудового розслідування.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 за ч.1 ст.382 КК України суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких при призначенні покарання суди в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_1 за ч.1 ст.382 КК України суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу винуватого, який є особою молодого віку, раніше несудимий.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 згідно ст.66 КК України, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, обставин, що пом`якшують покарання, особи винуватого, суд вважає доцільним призначити обвинуваченому ОСОБА_1 покарання у межах санкції ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі.

Одночасно суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_1 можливе без відбування покарання, тому його слід звільнити від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, що відповідатиме ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, так як покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_1 у період дії іспитового строку, суд вважає, що на ОСОБА_1 слід покласти, передбачені ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України, обов`язки, які, на думку суду, будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_1 , перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 349, 368, 370, 373-374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_1 такі обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_1 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: диск марки «Verbatim» із відеофайлами, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження №0000030.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя В.М.ШЕВЧУК