У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

третя особа, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_5 ,

представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання

про арешт ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року клопотання прокурора задоволено, накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 р., автомобілю марки «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон Самсунг S-01 зі стартовим пакетом «Лайф» номер НОМЕР_3 та «МТС» НОМЕР_4 , який поміщено до сейф-пакету № PSP 1111838; автомобіль марки «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 білого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , та ключі до автомобілю, які поміщено до сейф-пакету № PSP11118372.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити прокурору в задоволенні клопотання про арешт майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційні скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки повний текст ухвали отриманий 05.03.2025 р.

На обґрунтування апеляційної скарги представник зазначає, що висновки слідчого судді про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останньому про підозру не повідомлялось, і, на даний час, ОСОБА_5 має невизначений статус у кримінальному провадженні, будь-яких доказів його причетності до вчинених кримінальних правопорушень, в ході проведених у нього обшуків не виявлено, а тому накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно є незаконним.

Крім цього, захисник звертає увагу на те, що слідчим суддею порушено, визначений ч. 1 ст. 172 КПК України, дводенний строк розгляду клопотання про арешт майна.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000420, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_8 організував та створив злочинну організацію, учасники якої на території м. Миколаєва, Миколаївської, Херсонської та Кіровоградської областей здійснюють викрадення дизельного палива з локомотивів налжних АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_8 маючи відповідний вплив, вирішив створити умови за якими до роботи на локомотивах АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», допускалися б тільки його довірені особи (з числа працівників локомотивного депо), які в подальшому повинні були б віддати йому грошові кошти в розмірі 4 000 грн. за одну поїздку, або залишити в баку локомотива надлишок у розмірі 100 літрів, для подальшого його викрадення іншими учасниками злочинної організації та продажу викраденого майна третім особам.

З метою реалізації розробленого плану, направленого на створення злочинної організації для вчинення крадіжок дизельного палива з локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», ОСОБА_8 залучив до її складу зокрема ОСОБА_5 , який здійснював викрадення дизельного палива АТ «Укрзалізниця», з метою подальшої реалізації.

21.11.2024 р., в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля марки «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон Самсунг S-01 зі стартовим пакетом «Лайф» номер НОМЕР_3 та «МТС» НОМЕР_4 , який поміщено до сейф-пакету № PSP 1111838; автомобіль марки «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 білого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , та ключи до автомобілю які поміщено до сейф-пакету № PSP11118372.

Постановою слідчого слідчого відділу Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 від 21.11.2024 р. вказане майно та речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

22.11.2024 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вказане майно. Клопотання мотивоване тим, що вказане майно та речі, є знаряддям кримінального правопорушення, зберегли сліди вчинення кримінального правопорушення, на них може зберігатися інформація щодо злочинної діяльності, з метою забезпечення завдань кримінального провадження, з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на те, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, доведення прокурором, що вилучені мобільний телефон відповідає критерію речового доказу, а автомобіль міг використовуватись задля перевезення викраденого дизельного палива, тобто є знаряддям кримінального правопорушення, слідчий суддя, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для арешту вказаного майна для запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого або прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами, ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що прокурором у клопотанні не наведено достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього, а очевидна причина для утримання цього майна державою відсутня.

Відповідно до зазначених у клопотанні слідчого обставин, ОСОБА_8 , створив злочинну організацію, яка здійснювала крадіжки дизельного палива з локомотивів АТ «УКРАЗЛІЗНИЦЯ». До складу вказаної злочинної організації ОСОБА_10 , за вказівкою ОСОБА_8 , залучив ОСОБА_5 , який являється машиністом локомотивного депо «Миколаїв» та можливо безпосередньо здійснює викрадення дизельного палива АТ «УКРАЗЛІЗНИЦЯ». При цьому, при вказаній діяльності ОСОБА_5 використовує автомобіль марки «KIA K5» 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В ході обшуку вказаного транспортного засобу виявлено та вилучено сам транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, ключі від нього та мобільний телефон.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, в частині необхідності накладення арешту на вилучений під час обшуку мобільний телефон належний ОСОБА_5 , як на речовий доказ, який міг зберегти інформацію щодо злочинної діяльності, яка може мати значення для досудового розслідування, а тому арешт необхідний з метою недопущення зникнення, втрати або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя, у порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилученого транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключів від нього, належним чином не перевірив правової підстави для такого арешту та можливості використання даного майна, як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього, прокурором у клопотанні не доведено такої мету арешту, як збереження речових доказів.

Так, у клопотанні прокурор просить накласти арешт на вилучений транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього, з метою збереження речових доказів в рамках кримінального провадження, при цьому, з матеріалів клопотання не вбачається призначення будь-яких експертиз з вилученим транспортним засобом. Використання транспортного засобу, як засобу для вчинення кримінального правопорушення прокурором у клопотанні також не доведено.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що належний ОСОБА_5 транспортний засіб, документи на автомобіль та ключі від нього можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні. При цьому, в рамках кримінального провадження, письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 278 КПК України, не вручалось, а відтак неможливе накладення арешту й з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Прокурором у клопотанні та в судовому засіданні не доведено відношення вилученого майна у виді транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію та ключів від нього до обставин, які розслідуються в рамках кримінального провадження № 0000420, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, організованою групою, оскільки не доведено з яких підстав вказане майно відповідає критеріям речових доказів в рамках кримінального провадження.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання майна, яке належить на праві власності третій особі.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, який, наклавши арешт на майно третьої особи, не обґрунтував його відношення до обставин кримінального правопорушення, та не перевірив, чи відповідає таке майно ознакам речових доказів у кримінальному провадженні.

Отже, накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність підстав для накладення арешту на майно у виді транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію та ключа від нього, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового, яким клопотання прокурора про арешт майна слід задовольнити частково, накласти арешт на вилучений в ході обшуку автомобілю мобільний телефон, а в іншій частині клопотання відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку 21.11.2024 р., автомобілю марки «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_5 задовольнити частково, накласти арешт на мобільний телефон Самсунг S-01 зі стартовим пакетом «Лайф» номер НОМЕР_3 та «МТС» НОМЕР_4 , який поміщено до сейф-пакету № PSP 1111838.

У задоволенні клопотання про арешт: автомобілю марки «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 білого кольору; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «KIA K5», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , та ключів до автомобілю, які поміщено до сейф-пакету № PSP11118372 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3