ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/373/25 Справа № 202/92/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000277,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018р.в., н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 , шляхом заборони володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку, із зберіганням арештованого майна на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, відповідно до Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування доведено, що транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження вищевказаної ухвали, так як розгляд справи відбувся за відсутності власника майна, копію ухвали адвокат отримав 28.01.2025 року, також просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт автомобіля.

Посилається на те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем автомобіля, однак слідчий суддя наклав арешт, який обтяжує право власника та є непропорційним.

Резолютивна частина ухвали слідчого судді має інший виклад, ніж прохальна частина клопотання слідчого. Слідчий суддя вийшов за межі повноважень, зазначивши у ухвалі про зберігання автомобіля на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів.

У цьому кримінальному провадженні будь-якій особі не було повідомлено про підозру.

У постанові слідчого про визнання речових доказів не зазначено, чому вказаний автомобіль є доказом вчинення кримінального правопорушення, та які сліди на собі зберігає, будь-які експертизи не проводяться, разом з цим, у цьому провадженні відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.

Слідчим суддею не було надано належну оцінку доказам, доданим до клопотання.

Клопотання слідчого не містить підстав для накладення арешту на майно.

Вважає, що наявні правовідносини щодо спору про наявність заборгованості, відсутні ознаки такого кримінального правопорушення як шахрайство.

Слідчим не надано доказів наявності іншої альтернативної вартості автомобілю.

Автомобіль не є речовим доказом, тому що не містить будь-яких слідів дій, слідчий не наводить відомостей про необхідність проведення експертних досліджень.

Слідчим суддею самостійно вказано підставу арешту майна.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Відповідно до наданих матеріалів, третя особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 не були присутніми у суді першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна, копію ухвали адвокат отримав 27.01.2025 року, а апеляційну скаргу подав 03.02.2025 року, тобто протягом 5-денного строку з дня отримання копії ухвали, а тому клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно із ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Однак слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, постановив ухвалу про накладення арешту, шляхом заборони володіння вищевказаним майном, із його зберіганням на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, відповідно до Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями, що не відповідає вимогам клопотання слідчого у прохальній частині та п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, відповідно до якої в ухвалі зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном.

КПК України не передбачено визначення слідчим суддею за власною ініціативою порядку зберігання речових доказів, оскільки зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Допущені порушення відповідно до ч. 3 ст. 407, ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

В ході апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що СВ ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277 від 24.12.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом того що:

- 23.12.2024 до СВ ДРУП 2 надійшла ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі №202/14738/24 про зобов`язання СВ ДРУП 2 внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за заявою арбітражного керуючого ОСОБА_8 , про те що в ході здійснення останнім аналізу фінансово- господарського стану ТОВ " Агріколь-Самара" ним було виявлено факт зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та інших осіб використання всупереч інтересам вищевказаної юридичної особи приватного права своїх повноважень, директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" ЕДРПОУ 37513475 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме ознаки приховування стійкої фінансової неспроможності та привласнення грошових коштів вищевказаного підприємства;

- 15.01.2024 року до ЧЧ ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява арбітражного керуючого ОСОБА_8 , про те, що в період часу з 2021 по 2024 рік директор товариства з обмеженою відповідальністю "Агріколь-Самара" ЕДРПОУ 37513475 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шахрайським шляхом незаконно заволодів транспортними засобами, які перебували на балансі вищевказаного підприємства, а саме: MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2017 р.в., НОМЕР_8, vin НОМЕР_3 ; TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018 р.в., н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 ; MINI COOPER SD COUNTRYMAN, 2021 р.в., н.з. НОМЕР_4 , vin НОМЕР_5 ; VOLKSWAGEN AMAROK, 2016р.в., vin НОМЕР_6 ; MITSUBISHI PAJERO SPORT, 2018 р.в., vin НОМЕР_7 .

Постановою слідчого від 17.01.2025 року автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018р.в., н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000277.

Слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018р.в., н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речового доказу, а також з метою запобігання відчуження, відшкодування збитків завданих кримінальним правопорушенням та забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у постанові слідчого про визнання речових доказів не зазначено, чому вказаний автомобіль є доказом вчинення кримінального правопорушення, не є слушним та спростовується самою постановою від 17.01.2025 року, в якій зазначено, що вказаний автомобіль може бути набутий шахрайськими діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім цього, ознаки речових доказів, викладені у ст. 98 КПК України, яка не передбачає обов`язкового винесення постанови.

Слідчим винесено постанову відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України за власною ініціативою. У зв`язку із зазначеним, обґрунтування постанови не спростовує того, що вилучені речі мають ознаки речових доказів.

Не є слушними посилання представника власника майна на те, що у цьому кримінальному провадженні відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України , оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.

Разом з цим, у примітці до ст. 364-1 КК України зазначено, що під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав. Тому, враховуючи викладене, внесення до ЄРДР відомостей щодо мети одержання неправомірної вигоди для інших осіб за ознаками ч. 2 ст. 364-1 КК України, тому вказане майно може відповідати ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що клопотання слідчого не містить підстави для арешту майна не є слушним, та спростовується самим клопотанням, в якому зазначено, що підставою для арешту майна є забезпечення збереження речових доказів задля запобіганню його подальшого відчуження іншим особам.

Не є слушними посилання на те, що слідчим не надано доказів наявності іншої альтернативної вартості автомобіля, так як відповідно до Договору фінансового лізингу №3260/0119-в від 24.01.2019 року загальна вартість предмета лізингу - автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018р.в., н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , становила 2562301,50 грн, а згідно із додатковою угодою №2 від 15.11.2022 року загальна сума лізингових платежів становить 3422638,54 грн., відомості щодо вартості автомобіля на теперішній час підлягають встановленню в ході досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем автомобіля, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Посилання на те, що було подано позовну заяву про визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу та повернення майна банкруту та те, що Господарським судом Дніпропетровської області було прийнято ухвалу про забезпечення позову, не є підставою для скасування ухвали про арешт майна, яка постановлена 20.01.2025 року, тобто до постановлення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області - 07.02.2025 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові (законні) підстави для здійснення арешту зазначеного у ньому майна, а тому на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

При цьому, будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000277, з мотивів, викладених апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року .

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000277 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000277 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, 2018р.в., н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 , шляхом заборони розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4