Провадження 1-кп/333/965/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000487 від 07.11.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має середню технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, який не є адвокатом, депутатом, інвалідом, державних нагород України не маючого, який має статус учасника бойових дій, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2024 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись на березі «Гребного каналу, що є протокою р. Дніпро, розташованого неподалік б. 67 по вул. 40-річчя Перемоги в Комунарському р ні м. Запоріжжя, в порушення ст. 63, 27 Закону України «Про тваринний світ» та п.п. 1 підпункту 1 Розділу IV «Правил любительського і спортивного рибальства», за допомогою гумового човна та забороненого знаряддя лову сіткою лісковою займався незаконним рибним добувним промислом, внаслідок чого незаконно виловив: 7 екземплярів «окуня», 7 екземплярі «плітки», 10 екземплярів «судака», 8 екземплярів «карасів», 3 екземпляри «ляща», 31 екземпляр «плоскирки»,3 екземпляри «голавель».

Розмір шкоди, завданої внаслідок незаконного вилову риби ОСОБА_3 , відповідно до «Такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів», затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 № 1042 становить 139 825 гривень 00 копійок, чим завдав істотної шкоди рибному господарству України за наявною ознакою добування великої кількості риби.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 249 КК України, а саме: незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста ЗапоріжжяЗапорізької області ОСОБА_4 надала клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні за його відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.381 КПК України, просить суд розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового розгляду в порядку ч.2 ст.302 КПК України.

12.12.2024 року обвинувачений ОСОБА_3 , захист якого здійснював захисник - адвокат ОСОБА_5 , надав прокурору Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони письмову заяву, в якій беззаперечно визнає вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві вказав, що він згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, добровільно та беззаперечно визнає вину та надає згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтвердила добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , згоди зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності.

Крім того, до обвинувального акту додані матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості.

Згідно ч.2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

З урахуванням встановлених обставин, матеріали на підтвердження яких надані суду та не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (проступку) за ч. 1 ст. 249 КК України як незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив проступок.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, прокурором не зазначено, суд не знаходить.

Призначаючи покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно яких особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2015 року призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі № 205/7091/16-к від 17 жовтня 2019 року Верховний Суд розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбаченої цим законом санкції, враховуючи, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, який повністю визнав свою провину, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в межах санкції статті інкримінованого йому злочину.

Вирішуючи цивільний позов, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст. 3 Закону України «Про тваринний світ» об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки, тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу.

У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.

За змістом ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об`єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Належність водних біоресурсів визначається Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ч. 1 ст. 37 якого передбачає, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України.

Отже, природні ресурси (в тому числі водні біоресурси), які відповідно до Конституції України та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади.

У відповідності до статті 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища. Громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

При цьому, відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Запорізькій області від 21.11.2024 № СЕ-19/108-24/22066-ФХЕД документально підтверджується розрахунок матеріальної шкоди Управління державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Запорізькій області (Запорізький рибоохоронний патруль), завданою виловом риби у сумі 139 825,00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як зазначено в ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що вину ОСОБА_3 у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, доведено під час розгляду кримінального провадження, а розмір матеріальної шкоди розміром 139825,00 гривень підтверджується належними та допустимими доказами, цивільний позов Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Запорізькій області (Запорізького рибоохоронного патруля) до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих рибному господарству розміром 139825,00 гривень, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи, що під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2024 (справа № 334/9137/24, провадження 1-кс/334/2917/24), підлягає скасуванню в порядку ч. 4 ст. 174 КПК України.

Судові витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз згідно з вимогами ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 17000 / сімнадцяти тисяч/ гривень.

Цивільний позов Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Запорізькій області (Запорізького рибоохоронного патруля) Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих рибному господарству розміром 139825,00 гривень задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави Україна збитки, завдані рибному господарству, розміром 139825 /сто тридцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять п`ять/ гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь держави процесуальні витрати:

- в сумі 6361 /шість тисяч триста шістдесят одну/ гривні 20 копійок, витрачені для залучення стороною обвинувачення експерта для проведення судової інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/108-24/22066-ФХЕД від 21.11.2024;

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2024 (справа № 334/9137/24, провадження 1-кс/334/2917/24) на майно, вилучене 07.11.2024 року в ході огляду відкритої ділянки місцевості, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, неподалік вул. 40-річчя Перемоги, біля р. Дніпро, а саме: водні біоресурси: 7 екземплярів «окунів», 7 екземплярів «плітки», 10 екземплярів «судака», 8 екземплярів «карасів», 3 екземпляри «ляща», 31 екземпляр «плоскірки», 3 екземпляри «голавль»; знаряддя лову: сітка ліскова, надувний гумовий човен зеленого кольору, яке було виявлено у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проведення огляду за адресою: м. Запоріжжя, неподалік вул. 40-річчя Перемоги, біля р. Дніпро.

Речові докази:

- 7 екземплярів «окунів», 7 екземплярів «плітки», 10 екземплярів «судака», 8 екземплярів «карасів», 3 екземпляри «ляща», 31 екземпляр «густеря», 3 екземпляри «голавль», визнані речовими доказами за постановою старшого дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 07.11.2024 конфіскувати у власність держави.

- сітка ліскова довжиною 60 м, вічком 55х55 м.м, висотою 1 м, човен гумовий зеленого кольору, які передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, на підставі ст. 96-1 КК України примусово безоплатно вилучити у власність держави.

- полімерний сейф-пакет експертної служби МВС №6142330, в який упаковано копії з матеріалів кримінального провадження №0000487 від 07.11.2024 на 21 аркуші та надані додатково документи на 2 аркушах, разом з первинним пакуванням (паперовий конверт) - визнаний речовим доказом за постановою старшого дізнавача від 14.11.2024 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в Комунарський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення. Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо вирок було постановлено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1