В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/236/25

12 березня 2025 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 03.01.2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, місце проживання АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, депутатом не являється, раніше судимого вироком Богородчанського районного суду від 05.04.2023р. за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт; вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05.07.2023 за ч. 1 ст. 309, ст. 126-1 КК України, на підставі ч. 1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту, звільненого по відбуттю покарання; вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 21.01.2025 за ст. 126-1, 390-1, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , проживає в одному житловому будинку спільно зі своєю бабусею ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який пов`язаний з нею спільним побутом і має взаємні права та обов`язки. Починаючи із 2018 року, ОСОБА_4 систематично вчиняв психологічне, фізичне та економічне насильство щодо своєї бабусі ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, що виражались у систематичних сварках з використанням зі сторони ОСОБА_4 нецензурної лайки, образливих висловлювань, фізичної сили, які носили характер морального та фізичного знущання стосовно потерпілої, та призвело до її психологічних страждань і погіршення якості її життя, що виразилось у негативних переживаннях та емоційній напруженості. Упродовж вказаного часу від ОСОБА_6 неодноразово до відділення поліції №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в області надходили скарги на дії внука ОСОБА_4 за фактами домашнього насильства, за вчинення яких у 2022-2024 роках останнього Богородчанським районним судом було неодноразово притягнуто до штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, а також вироком Богородчанського районного суду від 05.07.2023 його засуджено за ч.1 ст.309, ст. 126-1 КК України, на підставі ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. Однак, після відбуття покарання, ОСОБА_4 жодних висновків для себе не зробив та упродовж 2024 року повторно систематично вчиняв домашнє насильство відносно своєї бабусі, у зв`язку із чим 02.04.2024, 21.08.2024 відносно нього до Богородчанського районного суду скеровано обвинувальні акти за ст. 126-1 КК України, а 31.10.2024 - за ст. 390-1 КК України. Крім того, за заявою ОСОБА_7 , Богородчанським районним судом 23.07.2024 було винесено рішення про видачу обмежувального припису відносно кривдника ОСОБА_4 на строк 6 місяців у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього обов`язків, а саме заборони ОСОБА_4 перебувати у місці спільного проживання з бабусею ОСОБА_6 , наближатися на відстань не ближче 300 метрів до місця проживання ОСОБА_6 , заборони розшукувати, переслідувати та спілкуватися з нею. Однак ОСОБА_4 повністю ігноруючи судове рішення, яке набрало законної сили, порушив вище вказані заборони.

Проте, незважаючи на вжиті заходи реагування щодо недопущення вчинення насильства у сім`ї, ОСОБА_4 продовжив вчиняти домашнє насильство по відношенню до своєї бабусі. Зокрема, 12.11.2024 працівниками відділення поліції №2, за заявою ОСОБА_6 , по факту психологічного насильства останнім відносно неї, складено та скеровано до Богородчанського районного суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, за результатами розгляду якого постановою Богородчанського районного суду від 14.11.2024 останнього визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 15 діб. Аналогічно, постановою Богородчанського районного суду від 27.11.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП , яке мало місце 17.11.2024, та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком 10 діб. Після цього, 15.12.2024, близько 10 год., перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 систематично, умисно та цілеспрямовано продовжив протиправні діяння у вигляді домашнього насильства щодо своєї бабусі ОСОБА_6 . Зокрема, останній, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив відносно ОСОБА_6 психологічне та фізичне насильство, що виразилося у погрозах фізичною розправою, словесних образах потерпілої, висловлюванні нецензурною лайкою, завданні морального та психологічного тиску, приниженні її честі та гідності, а також завданні тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_4 , відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, розуміючи те, що ОСОБА_6 в силу своїх вікових вад, є фізично більш уразливою, слабкою, схильною до легкого травмування, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно розпочав наносити цілеспрямовані удари рукою в область голови потерпілої ОСОБА_6 .В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми із переломом виличної дуги зліва та травматичним набряком м`яких тканин лівої вилично-скроневої ділянки, що викликало необхідність хірургічного лікування (вправлення виличної дуги гачком Лімберга зліва), які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечні для життя в момент спричинення. Унаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, що призвели до побоювання за свою безпеку, емоційної невпевненості, відчуття страху, підвищеного стану тривожності, нездатності захистити себе, втрати повноцінного сну та відпочинку, загострення захворювання хребта, гіпертонії, у тому числі, втрати самооцінки, позитивних емоцій та появи негативних переживань, а також фізичних страждань, що призвели до завдання потерпілій сильного фізичного болю та спричинення тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України як умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи та за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ст. 126-1 КК України, визнав повністю та пояснив, що 12.11.2024р. та 17.11.2024р. вчинив конфлікт з бабусею, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, тому не пам`ятає деталей, висловлювався на адресу бабусі нецензурною лайкою.

15.12.2024р. близько 10-00 год. ранку будучи тверезим вчинив конфлікт з бабусею та вдарив її ребром долоні лівої руки в область скроні. Визнав факт триваючої, постійної неправомірної поведінки відносно своєї бабусі. Просив його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що внук ОСОБА_4 постійно вживає наркотичні засоби та алкоголі напої. 12.11.2024р. та 17.11.2024р. онук - ОСОБА_4 перебуваючи в стані, наркотичного чи алкогольного сп`яніння, кидався на потерпілу з нецензурною лайкою, бив посуд та все в будинку, порізав куртки, плащі, чіплявся до потерпілої. При цьому потерпіла вимушена була втікати з будинку від свого онука, оскільки така тривала, систематична насильницька поведінка проти неї спричиняє у неї стах за своє життя та здоров`я.

15.12.2024р., близько 10-00 години ранку потерпіла приготувала ОСОБА_4 їсти та коли онук зайшов до кухні почав обзивати її нецензурною лайкою. Потерпіла втікла в кімнату, однак ОСОБА_4 підійшов і зненацька сильно вдарив її рукою в скроню. Потерпіла вибігла з подвір`я до сусідів, які викликали швидку, відвезли до лікарні, де під наркозом вправили перелом виличної дуги зліва. Після чого потерпіла проживала у своєї племінниці, оскільки боялася повертатися додому через онука. Така тривала поведінка онука, який систематично курить наркотики та вживає алкоголь, унеможливлює спільне з ним проживання та примушує потерпілу часто тікати з власного будинку від побоїв та домашнього насильства з боку онука.

Крім показань, даних самим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 під час судового розгляду, його винуватість у пред`явлених обвинуваченнях підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Постановою про визнання речових доказів від 22.01.2025р., відповідно до якої вилучені під час тимчасового доступу в КНП «ОКЛ ІФ ОР» та КНП «ОКЦЕМД МК ІФОР» медична документація ОСОБА_6 , а саме догоспітальний клінічний протокол №9778 КНП «ОКЛ ІФ ОР» на ОСОБА_6 на 2 аркушах, СD-R диск із записами рентгенограми кісток черепа в 2-x проекціях ОСОБА_6 із КНП «ОКЛ ІФ ОР» завірену копію карти виїзду ЕМД КНП «ОКЦЕМД МК ІФОР» № 239А, визнанні речовими доказами та зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Висновком експерта №20 від 09.01.2025р., відповідно до якого на підставі наданих медичних документів (догоспітального клінічного протоколу N9778 КНП «ОКЛ ІФ ОP» завіреної копії карти виїзду швидкої медичної допомоги N239A, оптичного носія із записами рентгенограми кісток черепа 2-x проекціях КНП «ОКЛ ІФ ОP» на ім`я гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , експерт прийшов до таких підсумків: У наданих медичних документах на ім`я гр. ОСОБА_8 вказані тілесні ушкодження: закрита черепно-лицева травма із переломом виличної дуги зліва та травматичним набряком, м яких тканин лівої вилично-скроневої ділянки, що викликало необхідність хірургічного лікування (15.12.2024 вправлення виличної дуги гачком Лімберга зліва), яка утворилася від дії тупого твердого предмету, могла утворитись як при нанесенні удару таким предметом, яким могла бути як і рука, так і інший тупий твердий предмет, вказану вище ділянку тіла, так при ударі цією ділянкою тіла до такого предмету, відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Комплексним психологічним дослідженням ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеного практичним психологом ОСОБА_9 , відповідно до якого спостерігається стурбованість власною безпекою у сім`ї та внутрішній неспокій через неприємні моменти, пов`язані із спільним проживанням із онуком. У зв`язку із цим у останньої виникли побоювання за свою безпеку емоційну невпевненість, відчуття страху, підвищеного стану тривожності, нездатність захистити себе, втрати повноцінного сну та відпочинку, втрати самооцінки, позитивних емоцій та появи негативних переживань, що завдали шкоду її психічному здоров`ю. Крім того, у потерпілої загострення захворювання хребта, гіпертонії, тілесне ушкодження у вигляді травматичного набряку м`яких тканин лівої вилично-скроневої ділянки голови, яке спричинив їй внук, що завдало значну шкоду ї фізичному здоров`ю. Рекомендовано психотерапевтичну роботу з психологом для усунення тривожності і апатії. Нормалізувати середовище для зниження відчуття а тривожності і депресивних станів. Надати психологічний захист для повернення базового відчуття безпеки.

Постановами Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2024 року, 27.11.2024 року, відповідно до яких ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ст. 173-2 ч. 2 КУпАП. Вказаними вище постановами до ОСОБА_4 застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на 10 та 15 діб відповідно.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2024р., відповідно до якого видано обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 на строк 6 (шість) місяців у вигляді тимчасового обмеження його прав з покладанням на нього відповідних обов`язків.

Оцінюючи в сукупності надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», згідно з яким доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Застосування зазначеного критерію при оцінці доказів узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини, висловленій у п. 78 рішення ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 дані в судовому засіданні, пояснення потерпілої ОСОБА_6 , а також дослідженні судом письмові докази, узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ним кримінальних правопорушень, є належними, послідовними, допустимими та достовірними та їх сукупність достатньо доводить вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи та умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та з обставинами кримінального провадження, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним покласти їх в основу вироку. Суд не сумнівається в достовірності зазначених доказів.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи та за ч.1 ст.122 КК України, умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто в умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання суд враховує, що, згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, скоєні обвинуваченим кримінальні правопорушення відносяться до нетяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Оскільки крім визнання вини, хоча і у повному обсязі обвинувачений не висловив жалю з приводу скоєного, не вибачився перед потерпілою, яка є його рідною бабусею, не вчинив жодних практичних для спокутування провини.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення, щодо особи похилого віку, оскільки викладені обставини не охоплюються кваліфікацією злочинних діянь обвинуваченого.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який має не погашену судимість, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який власного заробітку не має, зловживає алкогольнити напоями та наркотичними речовинами, є особою молодого віку, власної сім`ї та дітей не має, характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, та неодноразове притягнення за аналогічні кримінальні правопорушення в минулому, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді обмеження волі, оскільки попередньо призначені та відбуті обвинуваченим покарання за вироками суду у виді громадських робіт та арешту, не досягли мети призначеного покарання.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер. Домашнє насильства починається з «незначних дрібниць». Потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти. Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчиненого кримінального правопорушення, системний характер таких дій з боку обвинуваченого, високого ризику вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 заборони перебування в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, на максимально визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 375, 376 КПК України суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання:

за ст. 126-1 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання невідбутого покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2025 року, та за даним вироком призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту прибуття до установи виконання покарання або з моменту затримання на виконання вироку суду.

Відповідно до п.1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства ОСОБА_6 , строком на 3 місяці.

Речові докази: догоспітальний клінічний протокол №9778 КНП «ОКЛ ІФ ОР» на ОСОБА_6 на 2 аркушах, СD-R диск із записами рентгенограми кісток черепа в 2-x проекціях ОСОБА_6 із КНП «ОКЛ ІФ ОР» завірену копію карти виїзду ЕМД КНП «ОКЦЕМД МК ІФОР» № 239А, - повернути КНП «ОКЛ ІФ ОР».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1