Справа № 487/1884/25
Провадження № 1-кс/487/2040/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000404 від 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2025 прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000404 від 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max, imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , який упаковано до сейф-пакету № ICR 0076536; жорсткий диск об`ємом 500 ГБ з серійним номером 50026В7685Е0D72B, який упаковано до сейф-пакету № ICR 0076537.

Прокурор у судове засідання не прибула, до початку розгляду справи подала заяву, в якій просила розглядати клопотання за її відсутності, клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено та з матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000404, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному провадженні здійснюється Окружною прокуратурою м. Миколаєва.

В ході досудового розслідування встановлено, що 17.03.2025 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївіській області надійшли завідомо неправдиві повідомлення про замінування закладів освіти на територїі міста Миколаєва.

В порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчо-розшукових дій та співробітниками ОВС ВПК в Миколаївській області ДКП НП України встановлено, що повідомлення про замінування було надіслано з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.03.2025.

Проведеними оперативними заходами встановлено що мобільний телефон з номером НОМЕР_4 , що вказаний у тексті повідомлення, належить особі на ім`я ОСОБА_4 . У подальшому встановлено повні анкетні дані особи: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер телефону: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; батько: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , Паспорт: НОМЕР_5 від 13.11.1998, РНОКПП: НОМЕР_6 , номер телефону: НОМЕР_7 , пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4 Проживає: АДРЕСА_3 .; мати: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Паспорт: НОМЕР_8 від 07.08.2003, РНОКПП: НОМЕР_9 , номери телефонів: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 . Проживає: АДРЕСА_2 .

В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ймовірно відносно користувача мобільного номеру телефону НОМЕР_4 невстановленими особами застосований так званий «сватинг» - тактика введення в оману правоохоронних органів з метою виклику за адресою такої особи всіх рятувальних/правоохоронних служб.

У ході опитування ОСОБА_8 було встановлено, що у вересні 2024 року він зайняв кошти у розмірі 50 гривень у свого однокласника ОСОБА_9 , що користується номером телефону НОМЕР_4 , для оплати електронного самоката. Приблизно 3 дні тому ОСОБА_10 нагадав про необхідність повернення грошового боргу в школі, але гроші ніхто не повернув. У той же вечір ОСОБА_11 з невідомого аккаунту телеграм « ОСОБА_12 » надійшло повідомлення з повторним зверненням про необхідність повернення боргу та погрозами співробітниками СБУ у разі неповернення.

На наступний день, від знайомого ОСОБА_5 дізнався, що в телеграм групі « ІНФОРМАЦІЯ_6 », його однокласник ОСОБА_13 з ніком користувача « ОСОБА_14 » залишив повідомлення з номером телефону матері ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_15 « НОМЕР_11 »

Оперативним шляхом встановлено, що ОСОБА_13 разом з батьками проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

31.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста було проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено наступне: мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max, imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , який упаковано до сейф-пакету № ICR 0076536; жорсткий диск об`ємом 500 ГБ з серійним номером 50026В7685Е0D72B, який упаковано до сейф-пакету № ICR 0076537.

Постановою старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_16 від 31.03.2025 року вилучені предмети визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Вказані предмети мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні так як зазначені речі є засобом вчинення кримінального злочину та вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального злочину.

Приймаючи той факт, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України вказані речі зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та будуть використані в якості речових доказів для встановлення істини по справі (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), виникла необхідність у накладенні арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За змістом ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на викладене, у зв`язку з доведеністю існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні матеріальні об`єкти зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також у зв`язку із доведеністю прокурором наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000404 від 17.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Iphone 13 Pro Max, imei1: НОМЕР_1 ; imei2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , який упаковано до сейф-пакету № ICR 0076536; жорсткий диск об`ємом 500 ГБ з серійним номером 50026В7685Е0D72B, який упаковано до сейф-пакету № ICR 0076537.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1