Справа № 333/9364/24
Провадження № 1-кп/333/450/25
УХВАЛА

06 січня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст.436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025 року під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , обґрунтовуючи його таким.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст.436-2 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти та від п`яти до десяти років, відповідно.

Підставою, на думку прокурора, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність беззаперечних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є достатніми вважати, що ОСОБА_4 при застосуванні йому іншого більш м`якого запобіжного заходу може здійснити наступні дії:

- переховуватися від суду, оскільки обвинувачений, є проросійськи налаштованою особою, має родичів, які проживають на території держави-агресора рф (зв`язок підтримує його мати ОСОБА_6 з якою останній проживав), тому будучи на більш м`якому запобіжному заході, розуміючи наслідки вчинених ним злочинів, вживатиме усіх заходів з метою ухилення від органу досудового розслідування шляхом перетину державного кордону не маючи паспорту громадянина України для виїзду за закордон та офіційного дозволу на його перетин. Також, слід приймати до уваги, що ОСОБА_4 відкрито підтримує агресивну політику рф і вочевидь свідчить про наявність обґрунтованого ризику, що обвинувачений зможе переховуватися від суду у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: листувань в мобільному додатку системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», оскільки доступ до вказаного месенджеру може здійснюватися з будь-якого місця та мобільного пристрою, у зв`язку із чим обрання менш суворого запобіжного заходу наддасть ОСОБА_4 можливість спотворити або знищити сліди вчинення кримінальних правопорушень;

- продовжити вчиняти інкриміновані йому кримінальні правопорушення, так як обвинувачений, перебуваючи з обраним щодо нього іншим запобіжним заходом, може продовжити виготовляти та поширювати матеріали, у яких містяться виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, заперечення тимчасової окупації частини території України.

Також, прокурор просить суд врахувати, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто не має сталих соціальних зав`язків, окрім своєї матері - ОСОБА_7 .

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що він не збирається переховуватися та займатися протиправною діяльністю, тому просить змінити тримання під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Захисник ОСОБА_5 також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Повністю підтримала доводи свого підзахисного і додатково пояснила, що прокурор не довів обґрунтованість зазначених у клопотанні ризиків. Крім того, ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, де проживає з матір`ю. Тому, домашній цілодобовий арешт міг би повністю забезпечити належну явку до суду та поведінку обвинуваченого.

Суд, заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

Встановлено, що 02.10.2024 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду ОСОБА_8 відносно підозрюваного ОСОБА_4 було без альтернативного запобіжного заходу застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком по 29.11.2024 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя запобіжний захід ОСОБА_4 було продовжено по 09.01.2025 року (включно) з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі двісті дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 632 852 (шістсот тридцять дві тисячі) вісімсот п`ятдесят дві грн.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює), соціальні зв`язки (не одружений; має постійне місце реєстрації та проживання у м. Запоріжжі з матір`ю, не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.436-2 КК України (санкції зазначених частин статті 436-2 КК передбачають позбавлення волі на строк: до п`яти років позбавлення волі та від п`яти до восьми років позбавлення волі, відповідно).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді триманні під вартою до обвинуваченого, суд враховує відсутність у ОСОБА_4 соціальних зв`язків, законного та стабільного джерела доходу, що дає підстави вважати про можливість останнього переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, у разі залишення обвинуваченого на волі при усвідомленні ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та невідворотності покарання за їх скоєння в разі доведення його вини.

Наявність місця постійного проживання та реєстрації у ОСОБА_4 з матір`ю, на думку суду, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від цього.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у поширенні та виготовленні матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною заперечення збройної агресії Російської Федерації. Вказане обвинувачення та факт тимчасової окупації частини території України у т.ч. Запорізької області тимчасово може спонукати обвинуваченого до переховування саме на вказаній території та продовження зазначеної діяльності.

Також, вважаю, що стороною обвинувачення доведений ризик того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме, листувань в мобільному додатку - системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», оскільки доступ до вказаного месенджеру може здійснюватися з будь-якого місця та мобільного пристрою, у зв`язку з чим обрання менш суворого запобіжного заходу надасть останньому можливість спотворити або знищити сліди вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд при аналізі матеріалів кримінального провадження та даних, що характеризують обвинуваченого, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,2,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення,можливість вчинення нових кримінальних правопорушень. Вказані ризики, на думку суду є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання прокурора про продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою необхідно задовольнити.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Водночас, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_4 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Частиною 6 ст.176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України та з урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне залишити розмір застави у розмірі сімдесят п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 227 100 грн., встановлений ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 року.

На думку суду, вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки та не є завідомо непомірним для нього.

У разі внесення вказаної застави, на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 182, 194, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 04.03.2025 року (включно).

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу сімдесят п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 227 100 (двісті двадцять сім тисяч сто) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена у будь-який момент під час строку дії цієї ухвали, як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області (, Банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, Призначення платежу: вид платежу (застава, вартість частки майна тощо); П.І.Б. особи, за яку вноситься застава; номер справи (провадження); суд, в якому розглядається справа).

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Виконання ухвали в частині утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі доручити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Повний текст ухвали складено 07.01.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1