Справа 556/124/25
Номер провадження 1-в/556/100/2025
У Х В А Л А

Іменем України

31.01.2025 року смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, у режимі відеоконференції, клопотання ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Червоноармійське, Білокураківського району, Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, одруженого, освіта середня, раніше не судимого.

Засудженого 03.11.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст. 115 ч.2 п.7, 310 ч.2, 70 ч.1 КК України на 15 років позбавлення волі.

В С Т А НО В И В :

Адміністрація ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» звернулась до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , який відбув 3/4 строку покарання.

Представник ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» в судовому засіданні клопотання підтримав. Засуджений, відбуваючи покарання в Полицькій ВК №76 характеризується позитивно, мав стягнення, які знято та погашено. Має п`ять заохочень за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки та сумлінне ставлення до праці. Виконує роботи по благоустрою установи, раніше працював у бібліотеці установи. Має позитивні плани на майбутнє. А тому вважає, що засуджений став на шлях виправлення.

В судовому засіданні засуджений просив застосувати відносно нього положення ст.81 КК України та умовно-достроково звільнити з місць позбавлення волі, як такого, що довів своє виправлення. Вину визнає, у скоєному розкаюється, буде добровільно відшкодовувати збитки.

У судовому засіданні прокурор заперечив відносно задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_5 не довів свого виправлення за увесь час відбування покарання. Має позов за виконавчими листами, на даний час не працевлаштований. Засуджений поміщався в ДІЗО та ПКТ. А тому вважає дане клопотання передчасним.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, в тому числі особову справу засудженого ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений: 03.11.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ст. 115 ч.2 п.7, 310 ч.2, 70 ч.1 КК України на 15 років позбавлення волі.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 21.05.2014 року.

Вину визнав повністю, щиро розкаюється.

Початок строку відбування кримінального покарання 21.05.2014 року.

Кінець строку відбування кримінального покарання 20.09.2028 року.

З 15.11.2020 засуджений відбуває міру кримінального покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)».

За час відбування покарання ОСОБА_5 характеризується позитивно. Допустив вісім порушень встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці п`ять разів заохочувався наказом начальника установи.

У зв`язку з відсутністю робочих місць в установі, не працевлаштований, виконує роботи по благоустрою установи відповідно до ст. 118 ч.5 КВК України. До роботи відноситься добре, належним чином виконує свої обов`язки, дотримується вимог пожежної безпеки та безпеки праці.

Раніше був працевлаштований бібліотекарем в бібліотеці установи.

Відповідно до вироку має позов за виконавчими листами на суму 368,94 грн. на виконанні в установі має виконавчий лист на суму 62221, 41 грн., який сплачує.

По відношенню до персоналу установи ввічливий, тактовний.

Має позитивні плани на майбутнє та знає як їх втілити у життя після звільнення, знайти роботу та повернутись до правослухняного життя.

Приймає участь у програмі ДВВ на зусуджених за напрямком «Духовне відродження».

Підтримує соціально-корисні зв`язки із дружиною та дітьми, отримує посилки та передачі.

Поведінка в установі адекватна, має адекватну самооцінку. Робить висновки зі своїх минулих помилок. В деяких ситуаціях вчиняє дії, пов`язані з погрозами або насильством.

Має профільну середню освіту. Підвищує свій освітній рівень, читає різного роду літературу.

Заходи індивідуальної програми із засудженим виконані.

Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Відповідно до проведеної оцінки ризиків засуджений має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення після звільнення.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Критеріями оцінки ступеня виправлення засудженого при застосуванні до нього положень ст.ст.81, 82 КК України є:

-ставлення засудженого до дотримання вимог встановленого порядку відбування покарання (режим) за весь період відбування покарання;

-участь у суспільно-корисній праці;

-участь у виховних заходах;

-участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні;

-участь у самодіяльних організаціях та соціально-корисна активність;

-участь у роботах з благоустрою установ та прилеглих територій,

-поліпшенні житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт по забезпеченню установи продовольством;

-прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків, сплати аліментів (за наявності виконавчих листів);

-визнання своєї вини у вчиненому злочині і каяття в ньому;

-підтриманні соціально-корисних зв`язків та позитивних намірів на життя після звільнення.

Як зазначено в п.п.2,17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обовязків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як роз`яснив Верховний Суд України у Постанові Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 №2 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Так, засуджений ОСОБА_5 за увесь період відбування покарання вісім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, стягнення погашені та зняті у встановленому законом поряду, має п`ять заохочень. Але дана обставина не може суттєво впливати на висновок суду про доведеність засудженим свого виправлення.

Разом з цим, оцінюючи в сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення засудженого досягнув тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і його подальше виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Так, в сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення за весь період відбування покарання, на даний час не працевлаштований, виконує роботи по благоустрою установи відповідно до ст. 118 ч.5 КВК України, не сплачено заборгованість по виконавчих листах. Раніше поміщався до ДІЗО та ПКТ за невиконання встановлених законодавством вимог персоналу установи. У скоєному злочині розкаюється.

З огляду на вище вказане, суд вважає слушними доводи прокурора, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення за увесь період відбування покарання.

Враховуючи дані обставини та наявні формальні підстави для звільнення за ст.81 КК України, беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних про особу засудженого у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд вважає, що клопотання на цьому етапі відбування покарання засудженим не підлягає задоволенню, хоча засуджений ОСОБА_5 відбув 3/4 строку покарання, однак не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення.

Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не сприятиме виховному і запобіжному впливу на засудженого, оскільки він своє виправлення не довів та не має глибокого критичного усвідомлення своєї вини у скоєному злочині, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ст. ст. 392,538, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання начальника ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення ОСОБА_5 , відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом 7 діб з моменту проголошення, а засудженим з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1