Провадження № 1-кс/638/3954/24
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001113 від 18.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001113 від 18.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 17 грудня 2024 року о 16 год. 42 хв. до чергової частини Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби "102" за фактом того, що 17 грудня 2024 року о 16 год. 30 хв. за адресою: м. Харків, вул. Дерев?янка, буд. 1-В працівниками УПП в Харківській області ДПП зупинено транспортний засіб Renault Sandero з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час перевірки документів надав посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 з ознаками підробки.

Так, відповідно до рапорта поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП капрала поліції ОСОБА_5 , 17.12.2024 нею, у складі екіпажу № 1151 близько 16 год. 30 хв. під час несення служби за адресою: м. Харків, Дерев?янка, буд. 1-В зупинено автомобіль Renault Sandero з Д.н.3. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав для перевірки документів посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_2 , видано «РЭО-2 УГАН УМВДУ в Харьковской области», з відкритими категоріями «А», «С», «D», «Е». Під час перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_2 за базою ІПНП встановлено, що за вказаною серією та номером водійське посвідчення належить іншій особі, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

17 грудня 2024 року у період часу з 17 год. 25 хв. до 17 год. 40 хв., за участю осіб понятих уповноваженою особою на здійснення досудового розслідування СД-ДОП Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 , проведено огляд місця події за адресою: м. Харків, Дерев?янка, буд. 1-В, де у громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено паперовий бланк посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_2 , видано «РЭО-2 УГАН УМВДУ в Харковской области», з відкритими категоріями «А», «С», «D», «Е», яке мало ознаки підробки.

Вилучене водійське посвідчення серії НОМЕР_2 поміщено та упаковано в експертний сейф-пакет №PSP1276011.

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001113 від 18.12.2024, із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 18.12.2024 вилучений 17.12.2024 під час огляду місця події бланк посвідчення водія на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_2 , видано «РЭ0-2 УГАН УМВДУ в Харьковской области», з відкритими категоріями «А», «С», «D», «Е» визнано речовим доказом у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Постановою дізнавача сектору дізнання Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області від 18.12.2024 призначено проведення судово-технічної експертизи документів за вказаним вилученим бланком посвідчення водія.

На підставі вищевикладеного у органу досудового розслідування є підстави вважати, що водійське посвідчення серії НОМЕР_2 має ознаки підробки, у зв?язку з чим, для з?ясування істини по кримінальному провадженню необхідно призначити судову технічну експертизу.

Прокурор вважає, що не накладення арешту на вилучене водійське посвідчення на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_2 , видано «РЭ0-2 УГАН УМВДУ в Харковской области», з відкритими категоріями «А», «С», «D», «Е», яке має ознаки знаряддя вчинення кримінального правопорушення, може призвести до його втрати і зникнення чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню по справі.

У зв`язку з чим, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурора у судове засідання не з`явилася, у клопотанні просила розглянути без її участі.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР №0001113 від 18.12.2024, протоколом рапортом ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, поясненнями ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 17.12.2024, поясненнями ОСОБА_4 , постановою про визнання та передачу на зберігання речових доказів, постановою про проведення судової технічної експертизи документів.

Згідно з ч.1, 2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001113 від 18.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт у вигляді заборони відчуження, розпоряджання та користування на тимчасове вилучене в ході проведення огляду місця події від 17.12.2024 за адресою: м. Харків, вул. Дерев?янка, 1-В водійське посвідчення на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_2 , видано «РЭ0-2 УГАН УМВДУ в Харьковской области», з відкритими категоріями «А», «С», «D», «Е», яке на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1