У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 , власника майна - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000415, відомості про яке 29.08.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000415, відомості про яке 29.08.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 , при невстановлених досудовим розслідуванням часу та обставинах, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність, караність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи про рівень матеріального становища ОСОБА_8 , заздалегідь придумавши єдиний спільний план дій, вступили як безпосередні виконавці у попередню злочинну змову між собою, з метою незаконного збагачення, в період з кінця серпня 2024 року до 01 листопада 2024 року, вимагали, тобто погрожуючи застосуванням фізичного насильства, а також шляхом безпосереднього насильства, яке виразилось у нанесенні ударів в область обличчя, а також погрозах заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не одноразово пред`являли незаконні вимоги ОСОБА_8 про передачу 7000 (сім тисяч) доларів США, за наступних обставин.

В період з 18 по 21 серпня 2024 року, точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , на автомобілі марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1 приїхали до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де на той час перебував ОСОБА_8 та почали бити руками по склу належного ОСОБА_8 автомобіля, що був припаркований біля вказаного будинку та кликати останнього на розмову. Підійшовши до них та запитавши в чому справа, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повідомили ОСОБА_8 , що він познайомив особу на ім`я ОСОБА_9 з особою на ім`я ОСОБА_10 , де в останніх виникли фінансові відносини між собою, однак в подальшому чоловік на ім`я ОСОБА_10 перестав виходити на зв`язок, не виконавши свої зобов`язання, а відтак останні пред`явили потерпілому ОСОБА_8 майнову вимогу про передачу їм 7000 доларів США, при цьому не уточнюючи причину передачі вказаної суми коштів та висловлюючи словесні погрози застосування насильства до потерпілого.

Надалі, 24.10.2024, близько 13.40 год. ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, приїхали на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 до будинку потерпілого ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , перед цим попередньо телефонувавши останньому на його мобільний телефон з номера НОМЕР_3 , де під час того як потерпілий ОСОБА_8 підходив до вищевказаного автомобіля, з якого вийшов ОСОБА_6 та одразу наніс ОСОБА_8 один удар долонею правої руки по обличчю останнього зліва. В цей час, ОСОБА_7 , вийшовши із даного автомобіля також наніс удар долонею правої руки по обличчю потерпілого зліва, чим згідно висновку експерта спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесне ушкодження у виді забійної рани на слизовій оболонці верхньої губи зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, а також як наслідок завдали ОСОБА_8 фізичного болю та викликали такими діями у потерпілого страх та реальні побоювання за власне життя та здоров`я.

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства щодо потерпілого та членів його сім`ї, повторно пред`явили до ОСОБА_8 протиправну вимогу про передачу їм грошових коштів у сумі 7000 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24.10.2024 складало 288 917 гривень 30 копійок та встановили для ОСОБА_8 строк у 2 дні для передачі їм вказаної суми грошових коштів.

В проміжок часу з 08 години 40 хвилин по 08 годину 50 хвилин 04.12.2024 старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_11 проведено санкціонований Ужгородським міськрайонним судом обшук транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким фактично користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході проведення якого було вилучено вищезазначений транспортний засіб, який поміщено на спец. майданчик тримання транспортних засобів ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м. Мукачево, вул. Берегівська об`їздна, 7А.

Згідно інформації з реєстраційної картки ТЗ, автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_4 , яка являється дружиною ОСОБА_7 .

Також 04.12.2024 року вищевказані речі слідчим ВРОТЗ СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 на підставі ст. 98 КПК України було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки на вказаному транспортному засобі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приїжджали за місцем проживання потерпілого та вимагали грошові кошти, а відтак транспортний засіб використовувався для вчинення даного злочину та фіксувався на камерах відеоспостереження.

На підставі наведеного, просить накласти арешт шляхом накладення заборони користування та розпорядження на речі, виявлені і вилучені 04.12.2024 в ході санкціонованого Ужгородським міськрайонним судом обшуку, що проводився за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Маргітича, біля буд 39, а саме: транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким фактично користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який поміщено на спец. майданчик тримання транспортних засобів ГУНП в Закарпатській області, за адресою: м. Мукачево, вул. Берегівська об`їздна, 7А.

Прокурор, у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання прокурора з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зауважив, що з протоколу обшуку легкового автомобілю від 04.12.2024 вбачається, що було виявлено легковий автомобіль марки Volkswagen Touareg, Д.н.з. НОМЕР_4 , для накладення арешту на який прокурор звернувся з відповідним клопотанням, був вилучений у ході проведення обшуку, дозвіл на проведення якого було надано ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайнного суду Закарпатської області від 08.11.2024. Відповідно до зазначеної ухвали дозвіл на обшук вищевказаного легкового автомобілю надавався з метою відшукання і вилучення речей і документів, а саме: чорнових записів, блокнотів, схем, засобів зв`язку-мобільних телефонів, рацій, боргових розписок, носіїв інформації (таких як персональні комп`ютери, ноутбуки, жорсткі диски, картки пам`яті (із можливістю копіювання такої інформації), які зберегли на собі відомості щодо обставин вчинення злочину. З огляду на зміст даної ухвали, під час проведення обшуку в органу досудового розслідування не було дозволу на відшукання та вилучення легкового автомобілю марки Volkswagen Touareg для конфіскації майна як виду покарання. Також, прокурором не додано постанови про визначення групи прокурорів у провадженні. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на вилучене майно - легковий автомобіль марки Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_5 у кримінальному провадженні №0000415 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2024р. Прокурором поданими доказами не доведено перебування майна у спільній сумісній власності. Повернути власнику (або передати на відповідальне зберігання) - гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , легковий автомобіль марки Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 (або захиснику/представнику) після проведення слідчим чи прокурором у кримінальному провадженні №0000415 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2024р. зняття інформації, що міститься у вказаному об`єкті, але не пізніше набрання ухвалою слідчого судді законної сили.

Власник майна в судовому засіданні підтримала позицію захисника підозрюваного. Доповнила, що ніяким чином не перешкоджала проведенню слідчих дій з транспортним засобом, який на момент обшуку у житлі перебував на СТО, в подальшому у дворі, повідомивши слідчого про можливість проведення обшуку. Через практично місяць, прийшовши зранку на обшук авто, нічого там не знайшовши, такий було вилучено, вона самостійно доставила його штрафмайданчик. За цей час нічого з майном не робила, не продала таке.

Розглянувши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, заслухавши учасників, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415, відомості про яке 29.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України.

08.11.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким фактично користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання та вилучення: чорнових записів, блокнотів, схем, засобів зв`язку - мобільних телефонів, рацій, боргових розписок, носіїв інформації (таких як персональні комп`ютери, ноутбуки, жорсткі диски, картки пам`яті (із можливістю виготовлення за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься на комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснювати із залученням спеціаліста. Крім випадків, якщо доступ до комп`ютерної техніки обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту) із відомостями про залучення інших осіб, грошових коштів здобутих злочинним шляхом та засобів, застосування яких може бути використане в незаконному вимаганні грошових коштів від потерпілого, а також інших предметів, речей та документів, котрі можуть мати значення для досудового розслідування.

Згідно протоколу обшуку від 04.12.2024, проведеного у транспортному засобі марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , жодних речей не виявлено, при цьому вилучено сам транспортний засіб.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП та в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_12 від 04.12.2024 вищевказане вилучене майно визнано речовими у даному кримінальному провадженні.

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу власником транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG», бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_5 .

До клопотання також додано рапорти, протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 29.08.2024, протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 06.11.2024; ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2024; актовий запис про шлюб №492 від 23.09.2023.

Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, а саме, що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурором у клопотанні не зазначено мети та підстав накладення арешту на даний конкретний транспортний засіб, просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку. Поряд з цим, слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку на вилучення конкретних речей у транспортному засобі, до переліку якого не входив даний транспортний засіб. Окрім цього прокурором не додано доказів на підтвердження того, що автомобіль набутий у спільну сумісну власність.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подане прокурором клопотання не дає достатніх підстав вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000415, відомості про яке 29.08.2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12.12.2024.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1