Справа № 367/2048/25
Провадження №1-кп/367/718/2025
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2025 року Ірпінський міський суд Київської області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника (у режимі відеоконфернції) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ірпені Київської області кримінальне провадження, відомості щодо якого 30.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

встановив:

21 лютого 2025 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 30.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

21 лютого 2025 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області призначено підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прокурор зазначив, що встановлені під час досудового розслідування ризики з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти встановленим при обранні йому запобіжного заходу ризикам. Зазначив, що в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обвинувачений ОСОБА_7 матиме можливість контактувати із іншими невстановленими співучасниками кримінального правопорушення, у тому числі за допомогою різного роду засобів зв`язку, які неможливо відслідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю, з метою знищення речових доказів та вчинення ними незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, щоб уникнути кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 не заперечував проти клопотання прокурора, проте просив змінити утримання обвинуваченого ОСОБА_7 із слідчого ізолятора на КНП «Психіатрія», оскільки його підзахисний страждає на психічну хворобу (шизофренію) та потребує догляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

У судовому засіданні за ініціативою суду перед учасниками судового провадження поставлено на обговорення питання щодо підсудності даної справи Ірпінському міському суду Київської області.

Прокурор вважав, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважав, що дане справа не підсудна Ірпінському міському суду Київської області, зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Деснянському районному суду м. Києва.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

Вислухавши клопотання прокурора, думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт, додані до нього документи, суд приходить до наступного висновку.

1. Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

21 січня 2025 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 4 березня 2025 року у кримінальному провадженні, щодо якого 30.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000682 за ч. 2 ст. 111 КК України.

Продовжуючи цей запобіжний захід, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, наявності встановлених під час обрання запобіжного заходу ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не можливості застосування менш тяжкого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання цьому ризику.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені статтею 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час розгляду в суді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд констатує, що наразі в кримінальному провадженні триває підготовче судове засідання, а тому в судовому засіданні не допитано свідків, не досліджено докази, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з умисними діями на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, а тому на переконання суду, виявлені під час обрання запобіжного заходу ризиків реальні та не зменшилися, що свідчить про можливість обвинуваченого, перебуваючи в умовах менш тяжкого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, переховуватися від суду.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення особливо тяжкого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Окрім того, згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження було допитано свідків, при цьому за цим реєстром обвинуваченому надавався доступ до матеріалів досудового розслідування, тому йому відомі контактні дані цих свідків, що свідчить про не зменшення ризику можливого впливу на цих свідків.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність утримувати обвинуваченого ОСОБА_7 у КНП «Психіатрія», суд зазначає наступне.

Запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. До особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, також - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних щодо необхідності утримування обвинуваченого ОСОБА_7 у медичному закладі з надання психіатричної допомоги, суд не вбачає підстав для поміщення обвинуваченого до такого закладу.

Суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує інші дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я щодо якого наразі відсутні медичні застереження щодо неможливості його перебування під вартою в умовах слідчого ізолятора.

Зважаючи на ці обставини, суд прийшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

За правилами ч. ч. 6, 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. За клопотанням прокурора запобіжний захід може бути скасовано слідчим суддею, судом у випадках і в порядку, передбачених цим Кодексом.

Крім того, частина 4 ст. 183 КПК України передбачає чіткий перелік випадків, коли суд має право не визначати розмір застави, а саме, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, зважаючи на наявні ризики, що не зменшилися, та доведеність прокурором того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, на продовження часу дії воєнного стану в Україні та обов`язок суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів щодо національної безпеки України, з огляду на те, що ОСОБА_7 не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, недоведеність наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо продовження відносно ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави.

Продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Все вищевикладене у сукупності свідчить про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та обмеження його конституційних прав у даному випадку є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

2. Щодо вирішення питання про підсудність даного кримінального провадження Ірпінському міському суду Київської області.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Відповідно до ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Як видно із обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Згідно з обвинувальним актом останній епізод кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, був вчинений 26.08.2024 у с. Андріївка Бучанського району Київської області.

Водночас, згідно із п. 3-1 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами) до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

До набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 №807-IX с. Андріївка Бучанського району Київської області відносилося до Макарівського району Київської області, на який, відповідно, розповсюджується юрисдикція Макарівського районного суду Київської області.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

Пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що у випадку встановлення судом непідсудності кримінального провадження суд направляє обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності.

Згідно частини 2 статті 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Таким чином, неправильне визначення підсудності на стадії підготовчого судового засідання матиме наслідком скасування будь-якого рішення, внаслідок чого не буде досягнуто завдання кримінального провадження, передбаченого у статті 2 КПК України, а саме захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, за викладених обставин та норм права, оскільки є підстави вважати, що справа підсудна Макарівському районному суду Київської області, суд вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 30.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, необхідно направити до Київського апеляційного суду для визначення підсудності.

Керуючись ст. 176-178, 183-187, 193-194, 196-199, 314, 376 КПК України, суд

постановив:

1.Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 обчислювати з 24 лютого 2025 року до 24 квітня 2025 року включно.

2.Направити подання до Київського апеляційного суду для вирішення питання щодо направлення за підсудністю кримінального провадження, відомості щодо якого 30.07.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Строк дії ухвали суду в частині запобіжного заходу до 24 квітня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали в частині запобіжного заходу покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала в частині запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала суду в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що утримується під вартою, - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду.

У решті ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3