Справа № 751/1342/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/103/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

20 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лани Пустомитівського району Львівської області, громадянину України, працюючому заступником директора ПСП «Агро-плюс А. М.», зареєстрованому та фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою на строк до 05 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозр у вчиненні інкримінованих злочинів, доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не завершено з об`єктивних причин. Зауважив, що з огляду на встановлені під час досудового розслідування обставини та деталі вчинення кримінальних правопорушень, поведінку підозрюваного та його намагання приховати деталі та докази, позицію сторони захисту щодо незгоди з кваліфікацією дій підозрюваного, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, як про це просив захисник, буде передчасним.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді про продовження підозрюваному ОСОБА_9 строків тримання під вартою без визначення застави змінити, визначити його підзахисному альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, який передбачений ч. 2 ст. 182 КПК України.

Не оспорюючи необхідність продовження строку запобіжного заходу, захисник категорично не погоджується з ухвалою слідчого судді в частині відмови у визначенні розміру застави.

Щодо обґрунтування відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та можливості забезпечення їх уникнення шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу, апелянт вказує на те, що не зважаючи на тяжкість злочину, форма вини у кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 286 КК України, характеризується не прямим умислом, отже, дане правопорушення вчинено з необережності, без умислу.

Просить прийняти до уваги, що через здійснення волонтерської діяльності ОСОБА_9 часто виїздив за кордон, отже, в період з 23 листопада по 05 грудня 2024 року, тобто до дня повідомлення йому про підозру, він міг на законних підставах залишити територію України, але цього не зробив. При цьому, 17 грудня 2024 року ОСОБА_9 добровільно з`явився до правоохоронних органів, що підтверджується заявою про з`явлення із зізнанням, та надав вичерпні показання у справі.

Крім того, він був допитаний в умовах слідчого ізолятору 07 січня 2025 року, а 04 лютого 2025 року за його участю на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди був проведений слідчий експеримент. Отже, висновки про наявність ризику уникнення від кримінальної відповідальності чи переховування від органу досудового розслідування чи суду, на даний час є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_9 вживає усі можливі заходи для сприяння органу досудового розслідування та врахування пом`якшуючих обставин при розгляді справи по суті.

Безпосередні свідки вчинення кримінального правопорушення відсутні, що нівелює наявність такого ризику, як здійснення впливу на будь-кого з учасників провадження. Крім того, на даний час органом досудового розслідування встановлені та допитані всі свідки, показання яких мають значення у справі.

Зауважує й про відсутність ризику перешкоджати кримінальному провадженню, адже на даний час встановлена особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлене та вилучене знаряддя вчинення кримінального правопорушення (автомобіль), призначені та частково проведені необхідні судові експертизи, встановлені та допитані свідки і потерпілі, отримано тимчасовий доступ до інформації, що містить дані про трафіки телефонних дзвінків підозрюваного та свідків, отримано дозвіл на проведення негласних слідчих та розшукових дій.

Сам ОСОБА_9 неодноразово надавав правдиві свідчення щодо обставин скоєних правопорушень, у тому числі й під відеофіксацію на місці ДТП. На думку захисника, вказаний ризик може бути забезпечений і при обранні щодо підозрюваного іншого запобіжного заходу у вигляді застави чи домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею взагалі не була звернута увага на положення ст. 178 КПК України. В той же час, якщо не враховувати наявність у матеріалах кримінального провадження заяви підозрюваного про з`явлення із каяттям та його показів, то фактично у справі відсутні докази, які як окремо, так і у своїй сукупності доводять той факт, що саме дії ОСОБА_9 , як водія, призвели до тих порушень Правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками, які настали. Висновки відповідної судової інженерної автотехнічної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди не отримані, а слідчим не долучено до клопотання навіть копію постанови про її призначення.

Фактично, зібрані матеріали кримінального провадження підтверджують факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди, зникнення водія з місця пригоди, те що саме ОСОБА_9 керував автомобілем, вживав заходи щодо відновлення автомобіля та його перевезення до м. Київ. Тобто, жодного свідка у кримінальному провадженні, який би вказував на обставини, що підлягають доказуванню в інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушеннях, у сторони обвинувачення немає, як і відсутні докази, які б підтверджували причетність його підзахисного до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Відсутність посилання на висновок судово-медичної експертизи у клопотанні сторони обвинувачення та відсутність копії такого висновку у додатках, породжує логічні сумніви в наявності у слідчого та прокурора належних доказів, які б підтверджували в діях ОСОБА_9 наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.

Звертає увагу на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_9 , який виключно позитивно характеризується за місцем проживання, добре зарекомендував себе за час утримання в Чернігівському слідчому ізоляторі, наявні у матеріалах грамоти та подяки, також характеризують підозрюваного як свідомого громадянина, який має високі моральні якості, відповідальність за збереження цілісності країни та необхідність підтримання війська.

Крім того, на утриманні його підзахисного перебуває матір 1945 року народження, яка є пенсіонером та враховуючи вік, потребує постійної підтримки сина. За місцем роботи ОСОБА_9 також зарекомендував себе виключно з позитивного боку, користується повагою у колективі, займається благодійною діяльністю, має постійне джерело доходу. Не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Під час розгляду клопотання сторона обвинувачення неодноразово наголошувала про значний матеріальний стан підозрюваного, але відповідно до наявних документів за ОСОБА_9 зареєстровані два транспортні засоби, а його річний дохід з грудня 2023 по грудень 2024 року становить 238 593, 53 грн.

На даний час потерпілою стороною будь-які позовні заяви не подавались, а підозрюваним та його захисником вживались та продовжують вживатися заходи щодо відшкодування заподіяної шкоди. На даний час, в інтересах підозрюваного, його захисником на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поштовим переказом перераховано суму у розмірі 100 000 гривень.

З урахуванням ряду обставин, слідчий суддя має право як визначати заставу, так і відмовити у її визначенні. Разом із тим, дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Очевидно, що першочерговим фактором при визначенні застави є саме наявність фінансової можливості,як у самого підозрюваного сплатити таку заставу, або наявність належного заставодавця.

Стороною захисту були надані відповідні довідки щодо доходу підозрюваного а також документи щодо фінансової платоспроможності ПСП «Агро-Плюс А. М.», в якому заступником директора працює ОСОБА_9 .

Максимальний розмір застави, який може бути визначений судом ОСОБА_9 в межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України становить 242 240, 00 грн. При цьому, як ОСОБА_9 , так і ПСП «Агро-Плюс М. А.» мають фінансову можливість сплатити й іншу, більшу суму застави, якщо суд вважатиме за потрібне встановити заставу у розмірі більшому за визначений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

За таких обставин, сторона захисту вважає, що не визначення підозрюваному ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суперечить не тільки національному законодавству а й сталій практиці ЄСПЛ.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які заперечували проти її задоволення, акцентуючи увагу на тому, що після наїзду на пішохода, підозрюваний втік з імсця ДТП, за одну ніч йому пвідремонтували автомобіль, купивши подібний для заміни деталей та частин автомобіля, які зберегли на собі сліди наїзду на пішохода, переховувався, в чому йому допомагали свідки, винуватості не визнає і із досудовим розслідуванням не співпрацює, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, Чернігівським слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001091 від 23.11.2024, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135, ч. 1 ст. 396 КК України.Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.11.2024 ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Citan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Центральна в с. Володькова Дівиця Ніжинського району Чернігівської області з боку м. Ніжина в напрямку м. Носівка. Рухаючись у вищевказаному напрямку, приблизно о 20 годині, неподалік будинку № 96 по вул. Центральній в с. Володькова Дівиця Ніжинського району Чернігівської області ОСОБА_9 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка рухалася у попутному з автомобілем напрямку руху в смузі руху автомобіля, після чого зник з місця пригоди.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. 2.3 б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним та п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 22.11.2024 приблизно о 20 годині ОСОБА_9 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлюючи, що в результаті наїзду ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, не зупинив керований ним автомобіль «Mercedes-Benz Citan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи змогу надати потерпілій допомогу, зокрема викликати екстрену медичну допомогу, з`ясувати стан потерпілої, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 , залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди та зник у невідомому напрямку, тим самим завідомо залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_12 , яку сам поставив у безпорадний та небезпечний для життя стан, що спричинило смерть ОСОБА_12

05 листопада 2024 року письмові повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України були направлені рекомендованими листами з описом за місцем реєстрації, фактичним мешканням, місцем його роботи, а також було вручено голові старостату с. Козари Ніжинського району Чернігівської області, за місцем проживання підозрюваного.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 був відсутній за місцем реєстрації, фактичного проживання, місцем роботи, а встановити його місце знаходження не виявилося можливим, 05 грудня 2024 року він був оголошений в розшук.

06 грудня 2024 року слідчим суддею наданий дозвіл на затримання ОСОБА_9 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2024 року ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

03 лютого 2025 року слідчим суддею був продовжений строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001091 від 23 листопада 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, до 4-х місяців, тобто до 05 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як безпідставно вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку, з викладенням доказів на доведення кожного з елементів оголошеної та врученої підозри.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на етапі досудового розслідування для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів, як і вирішення питання щодо правильності кваліфікації дій підозрюваного, ухвалення рішення про його виправдання, надання оцінки показанням, висновкам експертів, визначення належності або ж допустимості зібраних сторонами доказів тощо є наступними, до того ж різними, етапами досудового розслідування та судового розгляду.

Слідчим суддею були досліджені матеріали на підтвердження врученої ОСОБА_9 підозри, про що вказано в мотивувальній частині ухвали, та факт дослідження яких не заперечується і стороною захисту. Аналіз належності та допустимості наданих слідчим доказів, викладення мотивів того, який з елементів кримінального правопорушення ними доводиться чи спростовується не віднесений до переліку питань, які мають вирішуватись під час вирішення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

На даному етапі досудового розслідування, наданих стороною обвинувачення доказів достатньо для того, щоб стверджувати про те, що кримінальне правопорушення було вчинене і до його вчинення може бути причетний ОСОБА_9 . Всі інші вказані захисником обставини вирішенню в рамках даного судового провадження не підлягають.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у порушенні правил дорожнього руху, які призвели до наїзду на пішохода , яка в результаті отриманих травм загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди, а підозрюваний в свою чергу залишив потерпілу без надання будь-якої допомоги, спочатку залишив місце аварії, а після того, як повернувся, не викликав медичну допомогу та поліцію для надання допомоги збитій жінці, а займався тим, що збирав залишки частин свого автомобіля для приховування речових доказів у провадженні, які й на даний час не відшукані, як про це слушно в судовому засіданні зауважила сторона обвинувачення.

Більш того, неодноразово наголошуючи на тому, що ОСОБА_9 з`явився до слідчого органу добровільно із зізнанням, захисник не вказує про те, що ОСОБА_9 з`явився до правоохоронних органів після того, як вжив усіх необхідних заходів для приховування слідів вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме зібрав рештки частин автомобіля на місці пригоди, автомобіль перегнав в сусідню область для відновлення, та прибув до поліції лише після того, як був оголошений у розшук та був наданий дозвіл на його затримання.

Вказуючи на визнання підозрюваним своєї вини захисник одночасно оспорює кваліфікацію дій обвинуваченого, стороною захисту не видані рештки автомобіля, які підозрюваний зібрав з місця дорожньо-транспортної пригоди а автомобіль має сліди відновлення, що спотворює реальну картину отриманих в результаті зіткнення із пішоходом пошкоджень та не дає об`єктивної можливості детально визначити обставини дорожньо-транспортної пригоди.

На думку суду, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, отже, усвідомлюючи тяжкість і невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Саме цей ризик є реальним та був реалізований підозрюваним, який залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та довгий час переховувався від правоохоронних органів, куди прибув лише 17 грудня 2024 року, тобто майже через місяць після дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_9 неодноразово здійснював виїзди за кордон під час дії правового режиму воєнного стану, законність яких на даний час перевіряється органом досудового розслідування, а суд констатує той факт, що підозрюваний має таку безперешкодну можливість, що підвищує ступінь настання такого ризику, як ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Недоречним є твердження захисника про те, що якби ОСОБА_9 мав на меті ухилитися від слідства та суду, то скористався б такою можливістю після дорожньо-транспортної пригоди, але він добровільно прибув до органу досудового розслідування із каяттям. Така поведінка ОСОБА_9 не виключає можливість настання такого ризику, як помилково вважає апелянт, особливо з урахування того, що він прибув до поліції лише після того, як вжив всіх необхідних на його думку заходів по відновленню свого автомобіля та приховування пошкоджених його частин, тобто мав переконання у тому, що зможе поставити під сумнів зібрані у провадженні докази. Саме тому така можливість й визначена як ризик, а не факт ухилення від органу досудового слідства та суду.

Тим більше, що запропонований захисником альтернативний вид запобіжного заходу, з огляду на поведінку підозрюваного до з`явлення із зізнанням, його фінансові можливості та фінансові можливості підприємства, де він займає одну із керівних посад, не зможе запобігти настанню такого ризику ні під час досудового розслідування,ні під час судового розгляду.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не перевіряє докази на доведення тих ризиків, які вже були встановлені в судовому порядку при обранні запобіжного заходу, як безпідставно намагається довести захисник в апеляційній скарзі.

Слідчий суддя лише перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення. Однак, нових ризиків не було заявлено стороною обвинувачення та не встановлено слідчим суддею.

Жодних даних, які б свідчили, що з плином часу ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_9 зменшились ні підозрюваним, ні його захисником надано не було. При цьому, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, при тому, що на всі викладені у ній доводи слідчим суддею були надані обґрунтовані та вичерпні відповіді.

Відомості щодо міцності соціальних зв`язків ОСОБА_9 , твердження про необхідність у догляді за матір`ю не приймаються до уваги в даному провадженні з огляду на отримані під час досудового розслідування відомості про часті поїздки ОСОБА_9 за кордон, при цьому догляд за матір`ю не ставився на перше місце, тривале переховування від органу досудового розслідування та виїзд в іншу область, коли догляд за матір`ю теж не переважав над інтересами підозрюваного. Отже, й перебування під вартою не завадить ОСОБА_9 вирішити питання щодо догляду за матір`ю, при тому, що вона є пенсіонеркою та отримує матеріальне забезпечення від держави, а у разі необхідності може звернутися до соціальних служб з метою отримання додаткової допомоги.

Позиція щодо визнання вини, при тому, що стороною захисту оспорюються безліч обставин у провадженні, не може бути прийнята до уваги, як підстава для застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, адже у подальшому вона може бути змінена.

Факт допиту свідків не виключає настання ризику можливого впливу на них, як і не виключає можливості підбурювання інших осіб дати свідчення на користь ОСОБА_9 , адже суд не приймає до уваги показання учасників кримінального провадження які вони надавали під час досудового розслідування, а оцінює лише ті показання які сприймає безпосередньо в судовому засіданні, що свідчить про тривалість заявленого ризику, аж до моменту допиту свідків та інших осіб під час судового розгляду.

Обставини справи, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 , особливості розслідування такої категорії справ та необхідність встановлення всіх об`єктивних обставин вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на неналежну процесуальну поведінку підозрюваного, а також зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка ОСОБА_9 , а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, на даний час існують об`єктивні причини через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу, проведення вказаних слідчих та процесуальних дій необхідно для всебічного, повного та об`єктивного розслідування у кримінальному провадженні органу досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, рішення слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження підозрюваному строку тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання слідчого.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , поведінку підозрюваного, який доклав зусиль для приховування слідів кримінального правопорушення та залучив певну кількість осіб для відновлення свого автомобіля, який отримав механічні пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст. 135 КК України, ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15