Провадження №11-сс/801/70/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах власниці майна ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах власниць майна ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000875 від 02.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Клопотання слідчого про арешт майна мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа чоловічої статі, яка представлялась навмисно вигаданими анкетними даними як ОСОБА_14 , ввійшовши в довіру до ОСОБА_8 , в період часу з червня 2023 року по жовтень 2023 року, придбав у нього, з умови розрахунку у подальшому, низку транспортних засобів, а саме: 1) вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 ; 2) сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 ; 3) вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 ; 4) сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_7 , номерний знак: НОМЕР_8 ; 5) вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 ; 6) сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 з напівпричіпом «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 ; 7) вантажний автомобіль «VOLVO FH540», номер шасі: НОМЕР_15 , номерний знак: НОМЕР_16 ; 8) легковий автомобіль «MAZDA CX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 ; 9) сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 кошти за які виплачені не були, шахрай отриманими транспортними засобами розпорядився на власний розсуд, з корисливих спонукань.

Здійсненим комплексом слідчих та оперативних заходів було встановлено, що в дійсності, особою, яка представлялась потерпілому ОСОБА_8 як ОСОБА_14 , насправді є раніше неодноразово судимий за шахрайські дії ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З показань потерпілого ОСОБА_8 встановлено, що відповідні договори купівлі-продажу ним складались через ТОВ «ГОЛДЕНКАР», ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» та ТОВ «АВТО ЛІГА ВОЛИНЬ», з якими він працює тривалий час, дані фірми надають послуги з розмитнення та продажу автомобілів. Відповідні договори, після того як ОСОБА_15 увійшов до ОСОБА_8 в довіру, укладались із ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були представлені потерпілому ОСОБА_18 як дружина та теща останнього. Отримавши впродовж з червня 2023 року по жовтень 2023 року 10 транспортних засобів, які належали ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , особи, які їх отримали за умови повної оплати за ринковими цінами свої зобов`язання не виконали, автомобілі перереєстрували на інших осіб та таким чином фактично привласнили. Завданий матеріальний збиток, що виражається в несплаті коштів згідно договорів купівлі-продажу на вищевказані транспортні засоби, з показань потерпілого в залишку становить 185 500 Євро та 8 600 доларів США.

Під час досудового розслідування, зібраними матеріалами кримінального провадження, встановлено наступний алгоритм вчинення шахрайських дій, що пов`язані з купівлею-продажем вищевказаних транспортних засобів:

1. 23.06.2023 укладено договір купівлі-продажу № 630 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_1 , номерний знак: НОМЕР_2 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 40 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 17.08.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 105 000 доларів США, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 24.06.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_16 ; 16.11.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_17 ; 27.08.2024 через ТСЦ 8041 на ОСОБА_20 . За вказаний транспортний засіб розрахунок із потерпілим ОСОБА_8 проведено в повному обсязі.

2. 16.09.2023 укладено договір купівлі-продажу № 31107U0 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_3 , номерний знак: НОМЕР_4 , потерпілим переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 30 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 28.09.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 81 999 доларів США, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 17.09.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_16 ; 18.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_17 ; 10.11.2024 через ТСЦ 0741 на ОСОБА_21 . За вказаний транспортний засіб розрахунок із потерпілим ОСОБА_8 проведено в повному обсязі.

У подальшому, з метою заволодіння транспортними засобами, що належить потерпілому ОСОБА_8 , створивши видимість добросовісного набувача, ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання заволоділи майном потерпілого за наступних обставин.

3. 25.09.2023 укладено договір купівлі-продажу № 965 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 40 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 07.10.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 110 000 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 26.09.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_16 ; 16.11.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_17 ; 23.08.2024 через ТСЦ 8041 на ОСОБА_12 . За транспортний засіб ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

4. 02.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 4524U7 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_7 , номерний знак: НОМЕР_8 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 31 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 03.10.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_16 ; 21.02.2024 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_17 . За транспортний засіб ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

5. 12.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 1034 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 40 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 07.12.2023 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 90 000 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 12.10.2023 через ТСЦ 8043 на ОСОБА_16 ; 16.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_17 ; 27.08.2024 через ТСЦ 8041 на ОСОБА_13 . За транспортний засіб ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

6. 16.10.2023 укладено договори купівлі-продажу № 4524U7 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_17 (покупець), предметом якого був сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 , сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 37 500 Євро та № 47 між ТОВ «ВЕСТ КАР ПЛЮС» (продавець) та ОСОБА_17 (покупець), предметом якого був напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 38 500 Євро. Дані транспорті засоби в складі потерпілим ОСОБА_8 передані ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв). Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим:

- сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 вже 29.02.2024 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 36 500 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 17.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_17 ; 15.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_22 ; 01.05.2024 через ТСЦ 7141 на ОСОБА_23 ; 07.09.2024 через ТСЦ 1843 на ОСОБА_11 . За транспортний засіб шахрай з потерпілим ОСОБА_8 не розрахувався та повертати кошти потерпілому наміру не мав;

- напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , завідомо не виконавши обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 17.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_17 ; 15.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_22 . За транспортний засіб шахрай з потерпілим ОСОБА_8 не розрахувався та повертати кошти потерпілому наміру не мав.

За дані транспортні засоби ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

7. 02.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 2265 між ТОВ «АВТО ЛІГА ВОЛИНЬ» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме вантажний автомобіль «VOLVO FH540», номер шасі: НОМЕР_15 , номерний знак: НОМЕР_16 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 42 500 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 19.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_16 ; 24.11.2023 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_17 ; 05.06.2024 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_24 ; 24.07.2024 через ТСЦ 1242 на ОСОБА_25 . За транспортний засіб ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

8. 19.10.2023 укладено договір комісії № 6508/23/1/010440 між ТОВ «П.О.С.Т.» (комісіонер) та ОСОБА_19 (комітент). Предметом даного договору був належний дружині потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_19 , транспортний засіб легковий автомобіль «MAZDA CX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , який потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв). Як показав потерпілий ОСОБА_8 , ОСОБА_15 вже увійшовши у довіру, під приводом, співпраці, доброзичливості та дружніх відносин між ними, повідомив, що в нього в Іспанії ніби то є якийсь товариш, який має електрокар «Тесла», для обміну на автомобіль зі звичайним двигуном. Під приводом цього, автомобіль дружини потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_19 , а саме «MAZDACX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , оцінений в 30 000 Євро, було домовлено обмінятись через ОСОБА_15 на електрокар «Тесла» вартістю 38 000 Євро з відповідною доплатою. Отримавши в такий спосіб, а саме укладенням договору комісії легковий автомобіль «MAZDACX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, здійснив перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 20.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_26 ; 24.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_27 ; 25.10.2023 через ТСЦ 3246 на ОСОБА_28 . За транспортний засіб ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 в обмін домовлений транспортний засіб не надали та привласнили майно його дружини ОСОБА_19 .

9. 27.10.2023 укладено договір купівлі-продажу № 44487 між ТОВ «ГОЛДЕНКАР» (продавець) та ОСОБА_16 (покупець). На підставі укладеного договору, предмет даного договору, а саме сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 , потерпілим ОСОБА_8 переданий ОСОБА_15 через третіх осіб (водіїв), сума вартості транспортного засобу, що підлягала оплаті становила 25 000 Євро. Отриманим транспортним засобом ОСОБА_15 розпорядився на власний розсуд, а саме з метою його привласнення та завідоме невиконання обов`язків перед потерпілим, зазначений транспортний засіб вже 24.02.2024 виставив для продажу на Інтернет сайті «Авторіа» за ціною 23 000 Євро, при цьому здійснивши перереєстрацію отриманого транспортного засобу: 27.10.2023 через ТСЦ 8048 на ОСОБА_16 ; 16.01.2024 через ТСЦ 8046 на ОСОБА_17 ; 23.02.2024 через ТСЦ 7341 на ОСОБА_29 . За транспортний засіб ОСОБА_15 та особи, що діяли від його імені, не маючи на меті виконувати свої зобов`язання із потерпілим ОСОБА_8 не розрахувались та привласнили майно останнього.

У ході досудового розслідування також було встановлено, що за вчинення аналогічних злочинів, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , СУ ГУНП в Київській області 19.11.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та 20.11.2024 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

У зв`язку з виявленням під час огляду вказаних вище речей, є достатні підстави вважати, що вони відповідно до п. 1, п. 3, ч. 2 ст. 167 КПК України є використаними як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Арешт вказаних транспортних засобів, необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року клопотання тимчасово виконуючого обов`язки старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 задоволено частково.

Накладено арешт на :

- вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак: НОМЕР_6 , який від 23.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_12 ;

- сідельний тягач «MAN», номер шасі: НОМЕР_7 , номерний знак: НОМЕР_8 , який від 21.02.2024 через ТСЦ 8046 зареєстрований за ОСОБА_17 ;

- вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 , який від 27.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_13 ;

- сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 , який від 07.09.2024 через ТСЦ 1843 зареєстрований за ОСОБА_11 ;

- напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , який зареєстрований за ОСОБА_12 ;

- вантажний автомобіль «VOLVO FH540», номер шасі: НОМЕР_15 , номерний знак: НОМЕР_16 , який від 24.07.2024 через ТСЦ 1242 зареєстрований за ОСОБА_25 ;

- легковий автомобіль «MAZDA CX-5», номер шасі: НОМЕР_17 , номерний знак: НОМЕР_18 , який від 25.10.2023 через ТСЦ 3246 зареєстрований за ОСОБА_28 ;

- сідельний тягач «MERCEDES BENZ», номер шасі: НОМЕР_19 , номерний знак: НОМЕР_20 , який від 23.02.2024 через ТСЦ 7341 зареєстрований за ОСОБА_29 , шляхом заборони їх власникам та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даними транспортними засобами, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно них реєстраційних дій.

Вищевказані транспортні засоби залишено на відповідальне зберігання їх власникам.

У решті вимог клопотання відмовлено.

Постановлене рішення мотивоване тим, що наявні достатні правові підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, з метою його збереження, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Накладення арешту на даному етапі досудового розслідування у цьому випадку є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження і переслідує легітимну мету.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах власниці майна ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 , який від 07.09.2024 через ТСЦ 1843 зареєстрований за ОСОБА_11 .

Вказує, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_15 ніколи не був власником даного транспортного засобу і не мав будь-яких правових підстав вчиняти правочини щодо вказаного авто. Вважає, що в даному випадку наявні ознаки цивільно-правового спору та відсутній склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Слідчим не доведено, що майно, на яке накладається арешт, являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, накладений арешт на добросовісно набутий ОСОБА_11 автомобіль призводить до зупинення господарської діяльності.

Також зазначає, що в кримінальному провадженні відсутня необхідність в проведені експертиз, об?єктом якої міг би бути транспортний засіб «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 .

В апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_10 в інтересах власниць майна ОСОБА_12 та ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , який від 23.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_12 , та відмовити в накладенні арешту на вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 , який від 27.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_13 .

Вказує, що відсутні об`єктивні підстав вважати, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 причетні до протиправної діяльності у кримінальному провадженні № 0000875 від 02.10.2024, а тому відсутні підстави в накладенні арешту на їх майно.

Стороною обвинувачення до матеріалів клопотання не надано жодного доказу про приналежність транспортних засобів потерпілому ОСОБА_8 також не спростовано доводи про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є добросовісними набувачами.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що автомобілі є предметом, доказом злочину, набутим злочинним шляхом або містять інші відомості, які можуть бути як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_9 та адвокат ОСОБА_10 підтримали вимоги та доводи своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 та слідчий ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, просили залишити їх без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін, оскільки вона відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 також підтримав позицію прокурора та заперечив проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власників арештованого майна, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора та слідчого, які заперечували щодо задоволення поданих апеляційних скарг, вважали оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, потерпілого, який також погодився з позицією прокурора, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що вказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвалу слідчого судді оскаржено лише в частині накладення арешту на майно власницями, якого є ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді у межах апеляційних скарг, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаним вимогам ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно відповідає в повному обсязі.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, задовольняючи частково клопотання слідчого про накладення арешту на сідельний тягач «VOLVO FH13», номер шасі: НОМЕР_11 , номерний знак: НОМЕР_12 , який від 07.09.2024 через ТСЦ 1843 зареєстрований за ОСОБА_11 , а також на вантажний автомобіль «SCANIA R450», номер шасі: НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , який від 23.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_12 , напівпричіп «SCHMITZ NKS*SCB*S3B», номер шасі: НОМЕР_13 , номерний знак: НОМЕР_14 , який зареєстрований за ОСОБА_12 , а також на вантажний автомобіль «VOLVO FH500», номер шасі: НОМЕР_9 , номерний знак: НОМЕР_10 , який від 27.08.2024 через ТСЦ 8041 зареєстрований за ОСОБА_13 , та накладаючи арешт на вказане майно шляхом заборони їх власникам та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даними транспортними засобами, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно них реєстраційних дій, і залишаючи вищевказані транспортні засоби на відповідальне зберігання їх власникам, слідчий суддя виходив з того, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000875 від 02.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Матеріали судового та кримінального провадження свідчать, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власниць майна з метою збереження речових доказів. Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, доводи апелянтів про відсутність правових підстав для арешту майна і невідповідність майна критеріям ст. 98 КПК України, не ґрунтуються на матеріалах судового та кримінального провадження.

Установлено, що постановою тимчасово виконуючого обов`язки старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_7 від 25.12.2024 вказані вище транспортні засоби визнані речовим доказом.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а тому слідчий суддя дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання слідчого, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказані предмети, є речовими доказами.

Так, з матеріалів судового та кримінального провадження вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, враховуючи обставини кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про невідповідність арештованого майна критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, є необґрунтованими, оскільки вказане майно в повній мірі відповідає ознакам речового доказу і містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи про те, що власниці майна ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є добросовісними набувачами транспортних засобів та не є підозрюваними у кримінальному провадженні також не є підставою для скасування арешту майна, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження.

До того ж, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Стосовно доводів апелянтів про те, що в даному випадку наявні ознаки цивільно-правового спору та відсутній склад злочину, передбаченого ст. 190 КК України, то колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Наразі сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини переконують колегію суддів у тому, що на даному етапі досудового розслідування наявні підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Щодо доводів про те, що арешт майна призводить до зупинення господарської діяльності, то колегія суддів зауважує, що відсутні підстави для висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є надмірним для його власників та порушує їх права, з огляду на фактичні обставини, які підлягають перевірці під час досудового розслідування щодо обставин вчинення шахрайства.

У даному провадженні арешт було накладено слідчим суддею на транспортні засоби шляхом заборони їх власникам та іншим особам, вчиняти будь-які дії з даними транспортними засобами, пов`язані із відчуженням, розпорядженням, у тому числі проведення стосовно них реєстраційних дій. При цьому арештоване майно залишено на відповідальне зберігання власникам. Обраний слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені стоками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Доказів на підтвердження негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, для його власників апелянтами надано не було.

Відповідно у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у розумні строки відповідно до ст. 28 КПК України не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, власники майна не позбавлені права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Зрештою доводи апеляційних скарг про відсутність правової підстави для накладення арешту на майно, є непереконливими, оскільки спростовуються змістом клопотання про арешт майна, яке на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 171 КПК України, дослідженими під час апеляційного розгляду матеріалами судового та кримінального провадження, а також змістом оскаржуваного судового рішення.

В апеляційних скаргах містяться також і інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів, оскільки не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні та не можуть бути самостійною підставою для скасування арешту майна.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг викладених у ній висновків не спростовують.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її зміни чи скасування, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах власниці майна ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах власниць майна ОСОБА_12 та ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4