Справа №: 343/1130/21
Провадження №: 1-кс/343/42/25
П О С Т А Н О В А

про обрання запобіжного заходу

11 лютого 2025 року м.Долина

Слідчий суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2025 старша слідча слідчого відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000650 від 29.12.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000650 від 29.12.2019 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 з метою заробітку у 2015 році приїхав у Чеську Республіку на сезонні роботи, де працював різноробочим. 15.04.2019 року близько 07.45 год. ОСОБА_5 приїхав на автобусну зупинку Бржезінєвес, що у м. Прага-8, де зустрівся із своїми знайомими, з якими вони поїхали для виконання роботи до одного з будинків, який знаходиться в АДРЕСА_2 та належить громадянину Чеської республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи на території домоволодіння та виконуючи роботи по саду по викорчовуванні пня під ґрунтовим покривом, виявив пакунок, в середині якого знаходились грошові кошти. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, наявного у вказаному саду. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з тією ж метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_5 15.04.2019 близько 09.00 години, виконуючи роботи по благоустрою саду таємно викрав належне майно ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в сумі 5 000 000 чеських крон, що станом на час крадіжки по курсу НБУ еквівалентно 5 901 500 гривень, якими розпорядився на власний розсуд тим самим довів свій злочинний умисел до кінця та спричинив потерпілому матеріальної шкоди. Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у таємному викраденні чужого майна, вчиненого в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 185 Кримінального кодексу України. 14.01.2025 року родичам відповідно до частини 1 статті 278, частини 3 статті 111, частини 2 статті 135 Кримінально-процесуального кодексу України вручено повідомлення про підозру ОСОБА_5 за частиною 5 статті 185 КК України. Вручити останньому повідомлення про підозру не вдалось, оскільки по місцю проживання його не виявлено, а родичі пояснили, що він знаходиться на сезонних роботах за кордоном. Згідно інформації із системи «Аркан» (інтегрована міжвідомча автоматизована система обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон) підозрюваний ОСОБА_5 покинув територію України 14.01.2024 у 07:29 год., а саме перетнув Державний кордон України у пункті пропуску «Шегині» транспортним засобом реєстраційний номер НОМЕР_1 в напрямку Республіка Чехія і по даний час не повернувся на територію України. Підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину, пов`язаного з позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; враховуючи його майновий стан, а також те, що може вичинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час запобігти цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не можливо.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання та доводи слідчого, вислухавши думку прокурора, приходить до висновку, що подане клопотання підлягає до задоволення з урахуванням наступного.

Зокрема, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_5 з метою заробітку у 2015 році приїхав у Чеську Республіку на сезонні роботи, де працював різноробочим. 15.04.2019 року близько 07.45 год. ОСОБА_5 приїхав на автобусну зупинку Бржезінєвес, що у м. Прага-8, де зустрівся із своїми знайомими, з якими вони поїхали для виконання роботи до одного з будинків, який знаходиться в АДРЕСА_2 та належить громадянину Чеської республіки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи на території домоволодіння та виконуючи роботи по саду по викорчовуванні пня під ґрунтовим покривом, виявив пакунок, в середині якого знаходились грошові кошти. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, наявного у вказаному саду. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з тією ж метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_5 15.04.2019 близько 09.00 години, виконуючи роботи по благоустрою саду таємно викрав належне майно ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в сумі 5 000 000 чеських крон, що станом на час крадіжки по курсу НБУ еквівалентно 5 901 500 гривень, якими розпорядився на власний розсуд тим самим довів свій злочинний умисел до кінця та спричинив потерпілому матеріальної шкоди.

16.01.2025 року розслідування у кримінальному провадженні зупинено у зв`язку з тим, що підозрюваний переховується.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілого, свідків, слідчими експериментами за участю свідків, оглядом місця події, оглядом трупа, висновками експертів, речовими доказами, документами, іншими доказами, які у їх сукупності дають підстави вважати підозру обґрунтованою.

Підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця злочину, фотографічною документацією, долученими записами із камер спостереження та їх аналізу, експертним висновком, службовими записами про подання пояснень та іншими матеріалами в сукупності.

ОСОБА_5 одружений, на утриманні має неповнолітніх дітей, не має постійного місця роботи.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину, пов`язаного з позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; враховуючи його майновий стан, а також те, що може вичинити інше кримінальне правопорушення.

На даний час запобігти цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не можливо.

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя враховує обставини передбачені п.п. 1,2,4,7, ст. 178 КПК України, а саме:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого.

Підстави для тримання під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме, ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Основна мета вказаної ст. 5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Згідно статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.

Викладені обставини виправдовують обрання підозрюваному більш впливового, а не більш суворого виду запобіжного заходу.

При цьому, обираючи певний запобіжний захід, слід враховувати одне із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (в тому числі й запобіжних заходів), визначене в ст.132 КПК України, а саме те, що певний захід забезпечення може застосовуватися тоді, коли потереби досудового розслідування виправдовують відповідне втручання у права та свободи особи.

Обрання та продовження запобіжного заходу має забезпечувати баланс між інтересами підозрюваного та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження та інтересами досудового розслідування.

Підстави для тримання під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме, ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Основна мета вказаної ст. 5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Згідно статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.

Викладені обставини виправдовують обрання підозрюваному більш впливового, а не більш суворого виду запобіжного заходу.

При цьому, обираючи певний запобіжний захід, слід враховувати одне із загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (в тому числі й запобіжних заходів), визначене в ст.132 КПК України, а саме те, що певний захід забезпечення може застосовуватися тоді, коли потреби досудового розслідування виправдовують відповідне втручання у права та свободи особи.

Обрання та продовження запобіжного заходу має забезпечувати баланс між інтересами підозрюваного та визначеними ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження та інтересами досудового розслідування.

Вищевказане свідчить, що із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України, не можуть запобігти вищевказаним ризикам.

В ході проведення досудового розслідування слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук, з метою його подальшого затримання та екстрадиції на територію України і запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України.

Обов`язковою умовою здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначена вимога міститься у ч.2 ст.58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатися завірена копія постанови (ухвали суду) про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Крім цього, неприйнятними для екстрадиції процесуальним рішенням є ухвала суду про дозвіл на затримання з метою приводу, що за своєю природою не є рішенням про обрання або застосування запобіжного заходу, відповідно до вищевказаних нормативних актів, які мають вищу юридичну силу ніж чинне кримінально процесуальне законодавство. Вказане також підтверджується ухваленим рішенням Комісією з контролю файлів Інтерполу на дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) про те, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. Вказані обставини прокурором доведені.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України до клопотання про видачу особи, яка перебуває в розшуку, додається засвідчена копія ухвали слідчого судді про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статі 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буди запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП - Інтерпол у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно листа щодо використання можливостей Інтерполу «Генеральний секретаріат та Комісія з контролю файлів) дійшли висновку про те, що справи, в яких інформація про перебування особи в обліках Генерального секретаріату Інтерполу була використана як підстава для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розглядають як типово такі, що не відповідають Правилам Організації, оскільки в цих випадках механізми МОКП - Інтерпол використовуються для вирішення на національному рівні питань щодо обрання (застосування) більш суворих запобіжних заходів.

У разі подальшого внесення до Генерального секретаріату Інтерполу клопотання про зміну статусу розшуку з «встановленням місцезнаходження» на «арешт з метою екстрадиції» щодо осіб, відносно яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обрано із посиланням на наявність інформації про них у обліках Генерального секретаріату Інтерполу, це може призвести до того, що відомості про таких осіб будуть видавлені із відповідних обліків, про прийняте рішення буде інформовано усі країни члени Організації, а подальше співробітництво у вказаних справах буде неможливо здійснювати каналами Інтерполу.

З урахуванням того, що підозрюваний знаходиться за межами України, то у випадку встановлення його місцезнаходження чи затримання на території іноземної держави, до нього будуть застосовуватись правові процедури передбачені міжнародно-правовими договорами України, які ратифіковані Верховною Радою України, в тому числі Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що у випадку, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності у встановленому порядку, встановлено інші правила, ніж передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно ст. 5. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Згідно зі ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова (ухвала суду) про утримання під вартою означає будь яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Тобто, вказані норми міжнародних договорів вказують на те, що у разі застосування правових норм, передбачених цими договорами у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без будь яких альтернатив.

Відповідно до ч.1 ст. 593 КПК України з метою фактичної передачі особи, щодо якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), центральний орган України, після набрання чинності цим рішенням надає відповідне доручення (направляє звернення) компетентним органам держави.

Таким чином, законодавцем, виходячи з вищеописаного чітко передбачено порядок обрання запобіжного заходу особі, що переховується від органів досудового розслідування України на території інших держав. При цьому, термін дії такої ухвали слідчим суддею не зазначається, вказана ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою особі, яка перебуває у міжнародному розшуку, є безтермінова.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначається про те, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також необхідно прийняти до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту стосовно ОСОБА_5 , дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним надалі покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, та він усвідомлює про неминучість покарання; підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших чином впливати, так як йому відомі анкетні дані потерпілого, свідків, також він може шляхом погроз змушувати їх змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки жодного разу з`явився на виклики до слідчого, прокурора чи суду; підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки офіційного джерела доходів у нього не має.

Вказані обставини підтверджують, що запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не можливо.

У зв`язку з тим, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 невідоме, слідчим у кримінальному провадження винесено постанову про оголошення його в розшук та зупинення досудового розслідування.

На основі здобуття вказаної інформації слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про оголошення ОСОБА_5 в міжнародний розшук, з метою його подальшого затримання та екстрадиції на територію України і запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту ОСОБА_5 дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_5 до суду для участі в розгляді клопотання про застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доставлений.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного, в тому числі й тримання під вартою, згідно з вимог ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року так і іншими міжнародними договорами України, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях та Договорах, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, запит запитуючої Сторони супроводжується оригіналом або завіреною копією обвинувального вироку та постанови суду або постанови суду про негайне затримання чи ордера на арешт або іншого розпорядження, яке має таку ж силу і видане відповідно до процедури, передбаченої законодавством запитуючої сторони.

Згідно зі ст. 25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь-яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Відповідно до статей 1, 19 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, органи державної влади, посадові особи якої зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав і в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом (ч. 1 ст. 4 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

В даному випадку підтвердженням оголошення особи в розшук є саме постанова органу досудового розслідування про оголошення ОСОБА_5 в розшук від 4 лютого 2025 року, яка долучена до матеріалів клопотання.

Як Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року, так і Конвенцією про правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, які є основними міжнародними угодами України з іншими державами з питань екстрадиції, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цих Конвенціях, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Так, згідно ст. 5. ч. 1, п. f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Виходячи з аналізу як міжнародно-правових норм законодавства, так і кримінального процесуального Кодексу України щодо застосування правових норм, передбачених у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без визначення будь-яких інших альтернатив чи зобов`язань.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити зазначені дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Запобіжні заходи під час досудового розслідування можуть застосовуватися до особи, яка набула процесуального статусу підозрюваного.

14.01.2025 ОСОБА_5 в порядку передбаченому главою 6 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, примірник якого вручено його свекрові ОСОБА_8 (а.с.56).

Постановою старшої слідчої слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 16.01.2025 у кримінальному провадженні № 0000650 прийнято рішення про зупинення провадження та 04.02.2025 слідчою ОСОБА_4 ОСОБА_5 оголошено в міжнародний розшук. (а.с.57-58).

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 має статус підозрюваного в даному кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на її обґрунтованість, підтверджуються долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З наведеної норми вбачається, що у разі оголошення обвинуваченого у міжнародний розшук та доведення прокурором підстав, передбачених ст. 177 КПК України, суд може застосувати так звану попередню процедуру застосування до обвинуваченого запобіжного заходу - обрання запобіжного заходу. Наступним етапом після затримання особи (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - є забезпечення розгляду за участю обвинуваченого клопотання про застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Отже, для оцінки необхідності обрання запобіжного заходу обвинуваченому достатньо встановлення судом обставини оголошення у міжнародний розшук.

Додатковою умовою для такого висновку є наявність підстав, передбачених ст. 177 КПК України. Вказана стаття визначає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що в даному кримінальному провадженні існують ризики, зазначені в клопотанні слідчого: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років та він усвідомлює про неминучість покарання; підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, так як йому відомі усі анкетні дані вказаних осіб, та він може шляхом погроз змушувати їх змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки жодного разу з`явився на виклики до слідчого, прокурора чи суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_9 з метою отримання засобів для існування може вчиняти нові умисні злочини, так як офіційного джерела доходів у нього не має.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_5 може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду є те, що він підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких, і за який, відповідно до Кримінального кодексу України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на відповідний строк від семи до десяти років, усвідомлює неминучість покарання у випадку доведення його вини, що може спонукати його і в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Підставами вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілого є те, що останні проживають з ним в одному населеному пункті, і він усвідомлює, що вони можуть дати викривальні свідчення відносно нього.

Слідчий суддя бере до уваги той факт, що ризик переховування від органів досудового розслідування і його потенційне ув`язнення в майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Так, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності додаткові обставини.

Згідно абз.7 ч.4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Беручи до уваги викладене та те, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може продовжувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення від покарання за вчинення тяжкого злочину, оголошений в міжнародний розшук, а тому, більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вирішення питання про доцільність витрачання ресурсів при реалізації запобіжного заходу, відповідно до ст. 177, 178 КПК України, не входить до компетенції слідчого судді, а відноситься до повноважень органу досудового розслідування та прокурора.

У відповідності до положень ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, враховуючи принцип верховенства права, мінімізуючи ризик допущення свавілля щодо прав і свобод людини і громадянина, враховуючи не тільки тяжкість злочинів, а оцінюючи конкретні обставини справи, характеристику підозрюваного, з урахуванням наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваній, враховуючи особу підозрюваного, з метою запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 323 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000650 від 29.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України у межах кримінального провадження № 0000650 від 29.12.2019, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_5 , не пізніше ніж через 48 (сорок вісім) годин з часу його доставки до місця розгляду кримінального провадження розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити працівникам відділення поліції № 1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя: