Провадження № 1-в/686/1022/24
УХВАЛА

Іменем України

27 грудня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду, в місті Хмельницькому, клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2014 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

встановив:

Вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за п.6 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; на підставі ст.70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням про приведення вироку Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2015 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

У судовому засіданні засуджений підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, ст. 51 КУпАП була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2014 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн.

ОСОБА_4 засуджений вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2014 року за п.6 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі.

Зокрема по епізоду 02.03.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення, яке спричинило потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 425 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу, ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Таким чином, кримінальне правопорушення по епізоду 02.03.2014 року, за вчинення яких ОСОБА_4 був засуджений вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України, підпадає під декриміналізацію.

Дія Закону №3886-ІХ не розповсюджується на статтю 115 та 187 КК України. Інших нормативно-правових актів, які б скасовували або пом`якшували відповідальність за вчинення дій, за які засуджений ОСОБА_4 . Верховною Радою України не приймалося.

Таким чином, кримінальні правопорушення за ч. 4 ст. 187 та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України залишаються кримінально караними правопорушеннями.

Крім того, вироком Дзержинського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2019 року з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до двох років обмеження волі, на підставі статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.12.2014 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

З урахуванням наведеного, ст. ст. 370, 371, 539 КПК України, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

Привести вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2014 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

ОСОБА_4 звільнити від покарання призначеного вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2014 року, яким його засуджено за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, та вважати, що ОСОБА_4 засуджений за вказаним вироком за п.6 ч.2 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за ч.4 ст.187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; на підставі ст.70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Дзержинського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2019 року з урахуванням ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 02.10.2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 5 грудня 2014 року і за сукупності вироків призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду ОСОБА_1