У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лисогірка Кодимського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

підозрювана - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2025 року у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Узагальнені доводи апелянта.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, а також наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ризик переховування від слідства та суду, доводиться тяжкістю інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення та її можливістю безперешкодно перетинати державний кордон України. Ризик незаконного впливу на свідків доведений тим, що підозрювана особисто знайома зі свідками у кримінальному провадженні, ознайомлена з матеріалами кримінального провадження та обізнана з місцем мешкання свідків. Перебуваючи на волі ОСОБА_6 може вчинити нове кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наведені обставини, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 176 КК України, на переконання прокурора, дають обґрунтовані підстави для застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу лише у вигляді тримання під вартою.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділом Управління СБ України в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 110 (чинної з 18.04.2014 р.), ч. 2 ст. 110 (чинної з 18.04.2014 р.) ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у період з 23 по 27 вересня 2022 року, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з особами, так званої «виборчої комісії Херсонської області», та, так званими, членами «ДВК № 301», матеріали відносно яких виділено в окреме провадження та іншими невстановленими на даний час особами (щодо яких триває досудове розслідування), усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану» вчинила дії, направлені на організацію та проведення незаконного референдуму на території Дніпровського району м. Херсон по вул. Квіткова, 1, розміщеної в приміщенні загальноосвітньої школи № 12, а саме: перевіряла виборців за списками та здійснювала відмітки про голосування; видавала виборчі бюлетені та роз`яснювала правила голосування; здійснювала інші дії, направлені на проведення та організацію незаконного референдуму.

27.09.2022 р. так звана «виборча комісія Херсонської області» за результатами підрахунку всіх бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів задекларовано 497 051 громадян, що становить 87.05% від загальної кількості виборців, які прийняли участь у голосуванні, виявили бажання за входження Херсонської області у склад РФ.

Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_6 та інших осіб, щодо яких здійснюється розслідування у даному провадженні, стало визнання РФ незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України таким, що відбувся та незаконного приєднання Херсонської області до складу РФ.

19.02.2025 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у колабораційній діяльності, а саме - добровільній участі громадянина України в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненої за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що серед письмових доказів, якими обґрунтоване клопотання, наявні пояснення ОСОБА_8 , яка вказує на те, що разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні загальноосвітньої шкоди № 12 на території м. Херсона Дніпровського району по вул. Квіткова, 1, здійснювала перевірку виборців за списками та ставила відмітки про голосування, видавала виборчі бюлетені. Тобто, фактично остання вказала про вчинення нею, аналогічних дій, які становлять об`єктивну сторону злочину, інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Прокурор у судовому засіданні не зміг пояснити: чи є у кримінальному провадженні № 0000265 інші підозрювані; коли ОСОБА_8 повідомлено про підозру та у якому саме кримінальному провадженні.

За цих обставин, слідчий суддя, дійшов висновку, що позбавлений можливості перевірити строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000265 та визначити строк дії ухвали про тримання під вартою, відповідно до положень ст. 197 КПК України, при цьому, обрання запобіжного заходу на невизначений термін, не передбачено чинним кримінальним процесуальним законодавством (крім випадків, визначених ч. 6 ст. 193 КПК України), у зв`язку з чим, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення підозрюваної та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу, послався на наявність у кримінальному провадженні можливих інших підозрюваних, яким могло бути повідомлено про підозру, у зв`язку з чим, неможливо встановити строки досудового розслідування у кримінальному провадженні та визначити строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_6 .

Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури» від 08.12.2023 р. за № 3509-IX, який набрав чинності з 01.01.2024 р. та яким внесено зміни до ст. 219 КПК України, частину 1 якої викладено в наступній редакції: строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

У п. 20-8 розділу «Перехідні положення» визначено, що положення ч. 1 ст. 219 КПК України в редакції зазначеного Закону застосовуються до всіх кримінальних проваджень, досудове розслідування або судовий розгляд яких не завершено до дня набрання чинності цим Законом.

Положення закону щодо строку досудового розслідування після повідомлення особи про підозру - не змінились та залишились у попередній редакції, зокрема з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Отже, нові правила обчислення строків застосовуються до всіх кримінальних проваджень, де досудове розслідування чи розгляд не завершено до 01.01.2024 р., і обчислюється, саме з моменту повідомлення особі про підозру.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 19.02.2025 р. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а відтак звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу - 19.02.2025 р. відбулось в межах строку досудового розслідування.

Отже, слідчий суддя не врахував особливості кримінального процесуального закону щодо обчислення строку досудового розслідування, що є істотним порушенням, який перешкодив ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому розгляд клопотання слідчого мав відбутись за загальними правилами визначеними Главою 18 КПК України.

Стосовно розгляду по суті клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та апеляційної скарги прокурора в якій ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, апеляційний суд доходить наступного.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Так, долучені слідчим матеріали містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, зокрема дані протоколів допиту свідків ОСОБА_10 (в ході допиту описав осіб, якими проводився незаконний референдум, серед яких, в подальшому впізнав ОСОБА_6 ), ОСОБА_11 , (повідомив про обставини проведення незаконного референдуму на території Херсонської області, сказав, що бачив за столом виборчої дільниці жінку, яку в подальшому впізнав, як ОСОБА_6 ), ОСОБА_8 (повідомила, що була прибиральницею під час проведення незаконного референдуму, а ОСОБА_6 , під час його проведення, сиділа за столом, видавала бюлетені, приймала громадян), ОСОБА_12 (показав, що здійснював перевезення осіб, якими проводився незаконний референдум, серед яких була впізнана ним ОСОБА_6 ), впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , якими впізнана ОСОБА_6 , як один з активних учасників незаконного референдуму та інші матеріали кримінального провадження.

Апеляційний суд враховує, що на даному етапі провадження, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд, під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема встановлювати наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує те, що, в даному кримінальному провадженні, підозрювана обізнана про свідків кримінального правопорушення, а відтак перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків шляхом вмовляння, переконання чи погроз, з метою зміни їх показань.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, те, що вона добровільно приймала участь в організації проведення незаконного референдуму, тобто працювала з представниками країни-агресора, тому ризик продовження злочинної діяльності також є дійсним.

Апеляційний суд вважає, що слідчим доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим під час розгляду клопотання ризикам, при цьому враховуються й імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, за наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, застосовуванню підлягає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Отже, оскільки апеляційним судом встановлено незаконність рішення слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання слідчого, а прокурором під час апеляційного розгляду доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню апеляційна скаргу задоволенню із застосуванням відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, за змістом яких під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України, апеляційний суд вважає, що, на даний час, підстав для визначення відносно ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави - не має.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2025 р. про відмову у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Управління СБ України в Херсонській області задовольнити, обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк до 19.04.2025 р.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3