Справа № 202/2684/25
№ 1-кп/202/1101/2024
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000055 від 10.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

представник потерпілої ОСОБА_6

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились та продовжують існувати, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Потерпіла заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора та просили відмовити у продовженні дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою.

Захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають що є підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики зазначені у клопотанні прокурора не обґрунтовані.

Обвинувачений підтримав думку захисників.

Суд заслухав думку сторін кримінального провадження, потерпілу та її представника, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122КК України, які відносяться до нетяжкого та тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує, у разі визнання його винуватим, то існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, з огляду на обставини вчинення злочинів,вчинення яких інкримінується обвинуваченому, а саме застосування фізичної сили під час сварки щодо близьких осіб, суд вважає, що доведено існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, тобто існують щонайменше два ризики, зазначені у клопотанні прокурора, та передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи захисників про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисниками не наведено.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, суд вважає недоцільним визначати йому розмір застави.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора - задовольнити

ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19.05.2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_9