У Х В А Л А

про арешт майна

18 грудня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0003800, яке внесене до ЄРДР 27 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

У С Т А Н О В И В:

у заявленому клопотанні, прокурор ОСОБА_3 просила:

- поновити строк звернення із клопотанням про арешт майна;

- накласти арешт на тимчасово вилучені 27 листопада 2024 року зі столу, у житловій кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме 4 (чотири) грошові купюри номіналом 100 (сто) доларів США із серійними номерами: QK62113361A, QK62113365A, QK62113362A, QK62113363A, які знаходяться у спеціальному пакеті № PSP2241029, що належить ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Вона вважала, що строк звернення із цим клопотанням має бути поновлений, оскільки він пропущений з поважних, незалежних від неї причин.

Попередньо вище вказане клопотання подане нею - 28 листопада 2024 року. Однак, воно, внаслідок допущеної АТ «Укрпошта» помилки, замість суду надійшло до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Там воно знаходилося до 11 грудня 2024 року, після чого повернуте до Білоцерківської окружної прокуратури Київської області.

Одразу після цього, вона направила клопотання до суду повторно.

Своєю чергою, необхідність арешту обумовлена таким.

27 листопада 2024 року о 02:08 год., за адресою: АДРЕСА_1 , в ході документування та складання протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 надав службовій особі працівникам поліції, неправомірну вигоду в розмірі 400 (чотириста) доларів США, щоб вони не притягнули його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з цим, 27 листопада 2024 року проведений огляд за результатами якого зі столу, у житловій кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме 4 (чотири) грошові купюри номіналом 100 (сто) доларів США із серійними номерами: QK62113361A, QK62113365A, QK62113362A, QK62113363A, які знаходяться у спеціальному пакеті № PSP2241029, що належить ОСОБА_4 .

Вказані грошові купюри визнані речовими доказами 27 листопада 2024 року.

Зазначала, що вони є безпосереднім предметом кримінального правопорушення, а тому з метою їх збереження та забезпечення спеціальної конфіскації є підстави для накладення арешту, із забороною користування та розпоряджання.

У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 підтримала своє клопотання за підстав та обставин, зазначених у ньому.

Третя особа щодо майна якої вирішується питання ОСОБА_4 звернувся із заявою у якій просив проводити розгляд клопотання за його відсутності, проти арешту не заперечував.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя провів розгляд без ОСОБА_4 .

На початку слідчий суддя вирішує клопотання про поновлення строку на звернення із клопотанням про арешт майна ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Слідчий суддя вважає, що строк звернення із клопотанням про арешт майна має бути поновленим, оскільки, як встановлено, він пропущений з поважних, незалежних від прокурора причин.

Слідчому судді доведено, що попередньо клопотання подане прокурором - 28 листопада 2024 року на пошту. Однак, воно, внаслідок допущеної АТ «Укрпошта» помилки, замість суду надійшло до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Там воно знаходилося до 11 грудня 2024 року, після чого повернуте до Білоцерківської окружної прокуратури Київської області.

Одразу після цього, прокурор направила його до суду повторно.

Отже, причини дійсно об`єктивні, а тому суд строк звернення із клопотанням про арешт майна поновлює.

Слідчий суддя вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_3 по-суті, установив, що 27 листопада 2024 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження № 0003800, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Згідно з витягом предметом досудового розслідування є події, що трапилися 27 листопада 2024 року о 02:08 год. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в ході документування та складання протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 надав службовій особі працівникам поліції неправомірну вигоду в розмірі 400 (чотириста) доларів США, щоб вони не притягнули його до адміністративної відповідальності.

До внесення відомостей в ЄРДР 27 листопада 2024 року проведений огляд місця події.

Згідно з протоколом огляду місця події від 27 листопада 2024 року, за результатами якого зі столу, у житловій кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме 4 (чотири) грошові купюри номіналом 100 (сто) доларів США із серійними номерами: QK62113361A, QK62113365A, QK62113362A, QK62113363A, які знаходяться у спеціальному пакеті № PSP2241029, що належить ОСОБА_4 .

Згідно з постановою від 27 листопада 2024 року, грошові купюри номіналом 100 (сто) доларів США із серійними номерами: QK62113361A, QK62113365A, QK62113362A, QK62113363A, які знаходяться у спеціальному пакеті № PSP2241029 визнані речовими доказами.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя зазначає, що як на підставу для накладення арешту, прокурор посилався на п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Для накладення арешту не має значення процесуальний статус власника у кримінальному провадженні.

Отже, в першу чергу, слідча суддя має перевірити наявність, у речей та предметів на які вона просить накласти арешт, ознак речових доказів, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає доведеним, що вилучені грошові кошти є речовими доказами, адже є предметом вчиненого кримінального правопорушення, тому можуть бути використані, як доказ обставин, визначених ст. 91 КПК України.

Підстав визнавати необґрунтованими постанови про визнання грошових коштів речовими доказами, приєднання до матеріалів провадження від 27 листопада 2024 року, у слідчого судді немає.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на важливість цих доказів, обмеження права власності буде розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження, а також не матиме невідворотних наслідків для власника, а ті які будуть є пропорційними та співмірними із завданням кримінального провадження, оскільки потенційне знищення предмету кримінального правопорушення може мати наслідок уникнення особою кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя вважає, що досягнення мети - збереження речових доказів, можливе виключно за рахунок накладення арешту із забороною використання та розпоряджання грошовими купюрами, оскільки вони можуть легко бути знищеними, якщо будуть повернуті власникам, що перешкоджатиме виконанню завдання кримінального провадження визначеного у ст. 2 КПК України.

Своєю чергою, з огляду на санкцію ч. 1 ст. 369 КК України, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, вилучені грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації.

Отже, за викладених обставин, слідча суддя вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на тимчасово вилучене 27 листопада 2024 року зі столу, у житловій кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме 4 (чотири) грошові купюри номіналом 100 (сто) доларів США із серійними номерами: QK62113361A, QK62113365A, QK62113362A, QK62113363A, які знаходяться у спеціальному пакеті № PSP2241029, що належить ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Керуючись ст. 170, 173, 309-310 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

поновити прокурору Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , строк на звернення із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003800, яке внесене до ЄРДР 27 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, як такий що пропущений з поважних причин.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучені 27 листопада 2024 року зі столу, у житловій кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, а саме 4 (чотири) грошові купюри номіналом 100 (сто) доларів США із серійними номерами: QK62113361A, QK62113365A, QK62113362A, QK62113363A, які знаходяться у спеціальному пакеті № PSP2241029, що належить ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1