Справа №209/426/25
Провадження №1-кп/209/174/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Кам`янське кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2025 року за № 0000461, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна , одруженого , військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період , кулеметник 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 9-ї стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про призначення кримінального провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту , про виклик до судового засідання обвинуваченого, свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування до обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду , клопотання про допит додаткових свідків та клопотання про долучення додаткових доказів до кримінального провадження не заявили.

Вислухавши думку прокурора,обвинуваченого, захисника,суд приходить до наступного.

Обвинувальний акт, пред`явлений ОСОБА_5 за ч.4 ст.402 КК України,що надійшов до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 21 січня 2025 року , відповідає вимогам КПК України, і не підлягає поверненню прокурору.

Кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Не існує підстав для закриття провадження на підставі пунктів 5-8,10 частини першої або частини другої статті 284 КПК України.

Існує необхідність допитати під час судового розгляду обвинуваченого , свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування до обвинувального акту.

Відповідно до ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформації , що характеризує обвинуваченого ,а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Прокурором також заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк шістдесят діб .Своє клопотання прокурор мотивував тим, що під час судового розгляду встановлено наявність ризиків , передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо покладається необхідність запобігання: спробам переховуватися від суду,незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні , вчинити інше кримінальне правопорушення . Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав позицію свого захисника.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи позицію обвинуваченого .

Вислухавши думку прокурора,обвинуваченого,захисника , суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання за клопотанням учасників судового провадження суд має право обрати , змінити,продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження , у тому числі запобіжний захід , обраний щодо обвинуваченого .

Відповідно до ст. 177 ч.2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення , а також наявність ризиків ,які дають достатні підстави слідчому судді ,суду вважати , що підозрюваний , обвинувачений , засуджений може здійснити дії ,передбачені ч.1 с.177 КПК України .

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до його усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним відправленням правосуддя, у рішенні судів мають адекватно зазначатися підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь застосування цього обов`язку наводити підстави може змінюватися залежно від характеру рішення та повинен визначатися з огляду на обставини справи (п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Гарсія Руіс проти Іспанії»).

У п. 75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п. 1 ст. 5 (справа «Соловей і Зозуля проти України» від 27 листопада 2008 р.). За таких обставин Суд вважає, що рішення районного суду (без мотивування підстав для його прийняття) не забезпечило заявникові адекватного захисту від свавілля, який є важливим елементом «законності» тримання під вартою в розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 12 лютого 2015 р. по справі «Подвезько проти України » визначено порушення п.1 і 3 ст.5 Конвенції з прав людини з огляду на те, що досудове тримання під вартою не ґрунтувалося на належних і достатніх підставах і суди не аргументували необхідність тримання заявника під вартою.

У рішенні ЄСПЛ «Жердєв проти України » Європейський суд вказав , що вже встановлював у справах проти України порушення у зв`язку з тим, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою , національні суди здебільшого посилаються на аналогічні підстави , наведені при затриманні , не вказуючи жодного з нових деталей ,або взагалі не обґрунтовують обрання такого запобіжного заходу ;-національні суди на жодному етапі не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів

Суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою (зокрема, йдеться про застосування застави), у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судом при вирішенні питання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу оцінено в сукупності такі обставини:

1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення- факти та інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_5 до вчинення вищевказаного кримінальному правопорушеніь, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення.

2) тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини: ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України , який відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин , санкція ст.402 ч.4 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років ;

3) вік та стан здоров`я обвинуваченого- обвинувачений є особою молодого віку , не особою з інвалідністю , стан здоров`я задовільний ;

4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого : має постійне місце проживання ,одружений, має родину , проживає з дружиною та її донькою ,

5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи : військовослужбовець Збройних Сил України;

6) репутація обвинуваченого: посередня;

7) майновий стан обвинуваченого : нерухоме та рухоме майно , кошти на рахунках у банку відсутні;

8) обвинувачений-не судимий;

9) обвинуваченому за даним кримінальним провадження інший запобіжний захід , окрім тримання під вартою,не обирався,

10) обвинуваченому не повідомлялося про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення,.

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, та розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, - невизначений .

На думку суду, ризики ,передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України , що заявлені стороною обвинувачення при обранні та продовженні запобіжного заходу не зменшилися та прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений ОСОБА_5 без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Ступінь ризику втечі судом оцінено в сукупності факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого, моральністю, його відношенням до інкримінованого кримінального правопорушення, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставинами його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством.

Судом не встановлено стримуючі фактори, які свідчать , що обвинуваченим ОСОБА_5 не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судове засідання-відсутність соціальних зв`язків .

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на потерпілих , свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Як вбачається із додатків до обвинувального акту, стороною обвинувачення зібрані певні докази по кримінальному провадженню. У судовому засіданні судом ще не допитувалися свідки , які заявлені стороною обвинувачення .

На підставі викладеного ,суд приходить до висновку , що наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів враховує, що обвинувачений не судимий ,що свідчить про несхильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень.

З огляду на вказане,суд не погоджується з прокурором, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення наявний.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше несудимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

З огляду на викладене, суд вважає що продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованою та необхідною мірою, оскільки обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у скоєнні умисного тяжкого злочину, максимальним покаранням за який є позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку з чим існує ймовірний ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Тобто , для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявні всі обставини , передбачені ч.1 ст. 194 КПК України- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;-наявність достатніх підстав вважати , що існує хоча б один із ризиків , передбачених ст. 177 КПК України , і на які вказує прокурор;-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам ,зазначеним у клопотанні .

Враховуючи особистість обвинуваченого , вагомість доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого злочину , суд приходить до висновку , що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу , ніж тримання під вартою ,не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Суд зазначає, що у даному конкретному провадженні наявний конкретний суспільний інтерес ,який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості обвинуваченого , що саме , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків .

Суд приходить до висновку про можливість визначення обвинуваченому застави відповідно до ст. 182 КПК України у розмірі у 50 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 року, що складає 151 400 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.314-317 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.4 ст.402 КК України у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області на 13 год. 00 хв. 30 січня 2025 р.

Судовий розгляд кримінального провадження провести суддею одноособово з викликом учасників судового провадження: прокурора , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 ,свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування до обвинувального акту.

Представнику уповноваженого органу з питань пробації надати до суду до 30 січня 2025 р. досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Копію ухвали направити уповноваженому органу з питань пробації для виконання.

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Новохорошевське Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк шістдесят днів з 23 січня 2025 року до 23 березня 2025 року включно.

Визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_5 у 50 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 року, що складає 151 400 грн., які можуть бути внесені на рахунок ТУ ДСА України.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: - прибувати до прокурора і суду за першою вимогою у встановлений час- не відлучатися із населеного пункту , де він перебуває, без дозволу прокурора та суду; -повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; - утримуватися від спілкування зі свідками по вказаному кримінальному провадженні ;-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон , інші документи , що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну .

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до прокурора , суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки ,застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку ,встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави у дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

Копію ухвали суду відносно обвинуваченого ОСОБА_5 направити до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_3 )

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повний текст ухвали оголошений 28 січня 2025 р. о 09.00 год.

Суддя ОСОБА_1