Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/2366/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області одноособово суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000647 про обвинувачення ОСОБА_8 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої, неодруженої, з середньою освітою, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

За обвинувальним актом, який надійшов до суду у даному кримінальному провадженні, обвинуваченій ОСОБА_8 висунуто обвинувачення в тому, що вона 07.07.2020 року приблизно о 16 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку за місцем проживання ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_2 , під час словесної суперечки, яка супроводжувалась спричиненням тілесних ушкоджень один одному під час якої у обвинуваченої виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Як далі зазначено у обвинувальному акті, реалізуючи протиправний намір ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, спрямованих на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, а саме ОСОБА_10 з метою спричинити тілесні ушкодження та позбавити життя завдала два удари клинком кухонного ножа в область передньої поверхні грудної клітки зліва та грудної клітки посередині, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки зліва в межах 2 ребра по лівій навколостернальній лінії із напрямком раневого каналу: зліва-направо, дещо зверху-донизу, дещо спереду-дозаду (з приблизною його довжиною 10-12см); з ушкодженням по ходу раневого каналу підшкірно-жирової клітківки, хрящової частини другого ребра, пристінкової плеври, третього (анатомічно) переднього верхнього сегменту лівої легені (наскрізно), тканини середостіння, листка серцевої сорочки з ушкодженням стінки висхідної частини аорти, з насиченими крововиливами в тканини та органи по ходу раневого каналу, з ознаками лівобічного гемопневмотокаркасу та гемоперікарду (щодо живих осіб) має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя і знаходиться в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті; колото-різаної рани в межах верхньої частини тіла грудини посередині (із незначним поверхневим ушкодженням передньої поверхні грудини, щодо живих осіб має ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я).

Відповідно до висунутого обвинувачення, далі за обвинувальним актом, в результаті заподіяння ОСОБА_8 для ОСОБА_10 вище вказаного проникаючого, сліпого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки (зліва) було спричинено ушкодження верхівки лівої легені, середостінної тканини, висхідної частини аорти (магістральна судина) лівої легені, що в короткий проміжок часу після травмування ускладнилося лівобічним гемопневмотокарсом, гемоперікардом, які зумовили розвиток комбінованого травматичного (кардіального та плевро-пульмонального шоку), зупинку серцевої діяльності і дихання, припинення функцій центральної нервової системи та настанням смерті останнього на місці події.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано як протиправні, умисні дії, які виразились в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за ч.1 ст.115 КК України.

Провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, установивши фактичні обставини справи, безпосередньо дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до наступних висновків та при ухваленні цього вироку виходить з такого.

Допитана судом обвинувачена ОСОБА_8 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не визнала та дала показання, за якими вказала, що дійсно за обставин, які наведені у обвинувальному акті, завдала два удари кухонним ножом ОСОБА_10 , спричинивши цим зазначені органом обвинувачення тілесні ушкодження, від заподіяння яких ОСОБА_11 помер, однак показала при цьому, що наміру заподіювати смерть не мала, а вказані удари ножом завдала ОСОБА_10 з метою самозахисту від злочинних посягань останнього.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 дала показання, що у день події вона з ініціативи ОСОБА_10 вимушена була залишитись з останнім, який впродовж всього часу, який передував події, вчиняв відносно неї протиправні дії, зокрема, бив її, здушував, погрожував розправою в разі, якщо вона залишить квартиру, внаслідок чого обвинувачена підкорилась його вимогам та залишилась з ним в квартирі.

Як далі дала показання обвинувачена, безпосередньо в момент події злочину, ОСОБА_10 продовжив насильницькі дії щодо неї, а саме наніс їй по тілу побої та удари, душив її, закривав рот та ніс від чого вона втрачала свідомість, та погрожував, що позбавить її життя.

Обвинувачена ОСОБА_8 дала показання, що саме під час цих насильницьких дій, під час здушення її вона вирвалась від ОСОБА_10 , вбігла в кімнату кухні, повернувшись при цьому спиною до стільниці, під час чого ОСОБА_10 наздоганяв обвинувачену з метою продовжити свої протиправні насильницькі дії щодо неї, і саме в цей момент обвинувачена, за її показаннями, будучи повернута обличчям до ОСОБА_10 , а спиною до кухні, схопила рукою ніж, який лежав на стільниці і нанесла останньому два удари.

Обвинувачена дала показання, що захищалась від ОСОБА_10 і тому схопила ніж, який лежав на кухні на стільниці, біля якого вона опинилась, рятуючись від ОСОБА_10 і нанесла ним два удари по його тілу для того, щоб врятуватися і припинити насилля, що тривало відносно неї з боку ОСОБА_10 , який намагався продовжити свої протиправні дії.

Суд констатує, що органом досудового розслідування встановлено двох очевидців події злочину - малолітніх свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Так, допитаний судом малолітній свідок ОСОБА_12 дала показання, що в день події її із місця її постійного проживання у місті Рівне, де вона мешкає із матір`ю окремо від батька після їх розлучення, батько забрав її та привіз у місто Сарни. Свідок дала показання, що вона 05.07.2020 р. перебувала у квартирі, як до них прийшла обвинувачена. На наступний день 06.07.2020 до ОСОБА_14 прийшла її донька ОСОБА_15 , з якою свідок грався у кімнаті, коли обвинувачена та батько свідка пішли у сусідню кімнату, де вони проводили разом час, зокрема, вживали алкогольні напої. ОСОБА_14 та батько пішли в магазин з якого принесли горілку та їжу, а разом з ними прийшли ще якісь два невідомих для свідка чоловіки. Свідок дала показання, що ближче вечора вона почула, як хтось б`ється і вирішила подивитись. Коли свідок зайшла у кімнату, в якій перебували її батько ОСОБА_10 та обвинувачена, то свідок побачила, як її батько ОСОБА_10 . б`є кулаками ОСОБА_16 і вона попросила, щоб батько припинив її бити і він зробив це. Після цього свідок за її показаннями побачила, як ОСОБА_14 показала батьку непристойний жест і кинула в сторону батька павербанк і потрапила ним в обличчя батька, після чого її батько знову почав бити ОСОБА_16 кулаками по обличчю та просив ОСОБА_12 зайти до іншої кімнати. Свідок ОСОБА_12 дала показання, що ОСОБА_17 , дочка ОСОБА_14 , також бачила цю бійку, яка відбувалась між їх батьками, та повідомила, що на цей час в квартирі були ще ці два невідомих їй чоловіки, які сиділи в залі, вживали алкоголь та не втручались в бійку її батька та ОСОБА_16 . За показаннями ОСОБА_12 невідомі їй два чоловіки ще були в квартирі одну-дві години, після чого пішли геть, після чого свідок разом із ОСОБА_18 пішли спати.

Далі, за показаннями свідка ОСОБА_12 07.07.2020 р. свідок прокинулась від по стороннього шуму, після чого її батько та ОСОБА_16 продовжили вживати спиртні напої, а свідок разом із неповнолітньою ОСОБА_17 пішли в спальню кімнату та продовжили гратись. Через якийсь проміжок часу, згідно з показаннями малолітнього свідка ОСОБА_19 , вона почула, як її гукає обвинувачена ОСОБА_8 свідок вийшла з кімнати і побачила як її батько сидить на грудях у ОСОБА_8 , яка лежала на підлозі. Сидячи на ОСОБА_8 батько свідка за її показаннями, наданим суду, закривав своєю рукою рот ОСОБА_16 . Побачивши свідка батько свідка встав, після чого ОСОБА_16 знову показала рукою непристойний жест батьку і між ними і далі продовжувалась суперечка. Свідок дала показання, що її батько ОСОБА_10 знову почав бити ОСОБА_8 , вона відбивалась, наносила батьку удари по різних частинах тіла. Далі, свідок дала показання, що вона побачила, як в руці ОСОБА_8 з`явився ніж.

Свідок ОСОБА_12 дала показання, що в цей момент, коли обвинувачена була з ножом в руці її батько і ОСОБА_8 стояли один навпроти одного, вони обоє продовжили сваритись і її батько в цей момент почав наближатись до ОСОБА_8 , яка в цей момент штирхнула батька ножом в область грудей. Свідок відразу злякалась і відвернулась. Коли свідок знову повернулась до батька і ОСОБА_8 то побачила, що її батько вже лежав на підлозі із закритими очима і не рухався. Свідок дала показання, що ОСОБА_14 попросила у свідка телефон, свідок передала їй телефон і ОСОБА_14 викликала по ньому швидку допомогу. Після цього свідок зателефонувала бабусі щоб вона забрала її з місця події.

Малолітній свідок ОСОБА_13 дала показання, що бачила як між її матір`ю (обвинуваченою ОСОБА_8 ) і ОСОБА_10 тривала суперечка, ОСОБА_10 бив її маму, душив, та вказала, що вони обоє були п`яні і сварилися.

Свідок ОСОБА_13 дала показання, що вона знаходилась в кімнаті із Аріною (дочка ОСОБА_10 ). Інших свідків, які б були очевидцями події злочину, органом досудового розслідування не встановлено, і таких, як об`єктивно встановлено судом за наслідком судового розгляду цього кримінального провадження, в квартирі на момент події злочину більше не було.

Оцінюючи надані обвинуваченою ОСОБА_8 для суду показання, щодо перебігу події злочину та мотивів, з яких ОСОБА_8 нанесла два удари ножом для ОСОБА_10 , суд оцінивши їх в сукупності з іншими доказами, зокрема, показаннями двох малолітніх свідків очевидців події, а також із висновками судових експертиз, вважає ці показання правдивими. Будь-яких доказів, які подані стороною обвинувачення і досліджені судом, котрі спростовували показання обвинуваченої, суду стороною обвинувачення не було надано.

Навпаки, ці показання є логічними, послідовними, такими що узгоджуються із рештою матеріалів кримінального провадження та показаннями очевидців події.

Показання обвинуваченої та двох неповнолітніх свідків, очевидців події, узгоджуються із висновками судових експертиз, зокрема, із висновком експерта № 161 судово-медичної експертизи ОСОБА_8 (а.м.д.с. 78-80), згідно п.1 підсумкової частини якого у обвинуваченої ОСОБА_8 виявлені ряд тілесних ушкоджень, зокрема, у вигляді: забою м`яких тканин носа, синця спинки носа із синцями-напливниками нижніх повік обох очей; забою м`яких тканин верхньої губи та осередньої ранки цієї ділянки; трьох синців лівого плеча; двох синців передпліччя; синця в ділянці правої лопатки; синця здухвинної ділянки; двох синців правого стегна; зливного синця лівого стегна з переходом на ділянку лівої гомілки.

Згідно п.3 підсумкової частини цього висновку експерта № 161, судово-медичною експертизою встановлено, що вищезазначені тілесні ушкодження ОСОБА_8 , які виявлені в ході проведення експертизи, могли відповідати по терміну їх заподіяння 07.07.2020 р., а ушкодженні, зазначені в п.п.1.3-1.8., тобто вищезазначені синці в цих пунктах, можуть відповідати по терміну їх заподіяння до 2-3 діб до дня судово-медичного обстеження, яке проводилось 08.07.2020 р.

Отже, показання обвинуваченої та двох малолітніх свідків щодо перебігу події та обставин, за яких обвинуваченою було завдано ОСОБА_10 двох ударів ножом, а саме, що ОСОБА_10 як напередодні події злочину, так і в день події наносив обвинуваченій побої та удари по різних частинах тіла, знайшли своє підтвердження у висновку судової експертизи, котрою встановлено такі тілесні ушкодження, а термін їх заподіяння, який вказано експертизою, відповідає подіям, показаним обвинуваченою та свідками;

Також, показанням обвинуваченої ОСОБА_8 і двох неповнолітніх свідків -очевидців події, узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи трупа № 140 (а.м.д.с.64-76), складеного судово-медичним експертом Сарненського міжрайонного КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи РОР», яка проведена у період із 08.07.2020 по 27.08.2020 р.

Так, згідно із пунктом 9 підсумкової частини цього висновку експерта, експерт констатував, що враховуючи характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, напрямок раневих каналів, їх довжину можна вважати, що потерпілий під час нанесення йому цих тілесних ушкоджень міг знаходитися у вертикальному положенні тіла, при цьому, під час заподіяння цих ушкоджень, потерпілий був обернений передньою поверхнею тіла щодо руки нападавшого, озброєного будь-яких колюче-ріжучим предметом.

Також, згідно підсумкової частини цього висновку експерта виявлені на трупі ушкодження спричинені прижиттєво в доволі швидкій послідовності одне за одним, на що вказують зазначені експертом судово-медичні дані в підсумковій частині.

Отже, висновки, зазначені у підсумковій частині судово-медичної експертизи трупа № 140 узгоджуються із докладно показаними обвинуваченою обставинами щодо її версії перебігу події, з чим узгоджуються і показання неповнолітніх свідків, зокрема, що одночасності нанесення цих двох ударів обвинуваченою, місця положення загиблого в момент нанесення йому ударів ножом та розташування відносно нього самої обвинуваченої і руки, якою нанесено удари.

Суд зауважує, що згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно п.2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, ретельно проаналізувавши встановлені під час судового розгляді фактичні обставини на підставі належних і допустимих доказів, які не викликають у суду сумніву, поза розумним сумнівом встановлено істинний мотив обвинуваченої захист під посягання, встановлено також, що на момент населення двох одночасних ударів ножом це посягання тривало, внаслідок чого була об`єктивна і невідкладна необхідність в заподіянні шкоди посягаючому на обвинувачену ОСОБА_11 .

Суд зазначає, що питання про дійсний мотив нанесення обвинуваченою двох одночасних ударів ножом по тілу ОСОБА_10 необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Дослідивши безпосередньо докази у справі і встановивши обставини інкримінованого обвинуваченій діяння, оцінивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності суд зазначає, що обвинувачена ОСОБА_8 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 , який безпосередньо в момент події наносив їй побої, душив її закриваючи рукою рота, наздоганяв обвинувачену з метою продовжити свої насильницькі дії щодо ОСОБА_8 , а тому суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_10 створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю, а отже з метою негайного відвернення суспільно небезпечного посягання ОСОБА_10 обвинувачена була вимушена заподіяти останньому шкоду нанісши удари підручним знаряддям, схопивши ніж на кухні.

Судом не встановлено обставин вчиненого діяння, які б вказували, що в обвинуваченої був іншим мотив діяння, окрім як захист від насильницьких дій ОСОБА_10 , який, як за її показаннями, так і за показаннями неповнолітніх свідків бив її і наздоганяв саме з метою продовжити наносити удари.

Суд бере до уваги імперативну норму ч.2 ст.36 КК України відповідно до якої кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Тобто суд зауважує, що незалежно від того, могла ОСОБА_8 уникнути посягання ОСОБА_10 на її життя та здоров`я, або залишити місце події чи звернутись за допомогою до інших осіб чи органів влади, все одно закон надає їй право на необхідну оборону, тобто право на вчинення дій з метою захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів як особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

При прийнятті вироку і правовій оцінці дій обвинуваченої ОСОБА_8 з урахуванням встановлених судом обставин і після перевірки їх доказами суд враховує сталу судову практику Верховного Суду України та Верховного Суду з питань різниці між умисним вбивством та перевищенням меж необхідної оборони.

Так, Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2014 року (справа № № 5-34кс14), чітко визначив різницю між умисним вбивством та перевищенням меж необхідної оборони. При цьому вказав, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Як відзначив в цій постанові Верховний Суд України за нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, як констатує у вищезазначеній постанові Верховний Суд України, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Суд констатує, що встановлені під час розгляду цього кримінального провадження обставини події підтверджують, що як напередодні події так і в день події ОСОБА_10 неодноразово наносив обвинуваченій удари за заподіяв ряд побоїв і тілесних ушкоджень. Такі дії ОСОБА_10 були і частково його реакцією на непристойні жести з боку обвинуваченої, що, на переконання суду, не виключає протиправності дій з боку ОСОБА_10 відносно ОСОБА_8 , яка, як встановлено судом на підставі показань двох неповнолітніх свідків очевидців події, нічим конкретно ОСОБА_10 не загрожувала. Навпаки, саме він інтенсивно, тривалий час поспіль застосовував насильницькі дії відносно обвинуваченої та припиняв їх кілька разів лише після звернень дочки ОСОБА_10 до нього як до свого батька з проханням припинити наносити удари обвинуваченій.

Судом на підставі вищезазначених показань неповнолітніх свідків і показань обвинуваченої, які узгоджуються із висновками експертів № 140 та № 161 встановлено, що акт посягання з боку ОСОБА_10 відносно обвинуваченої в момент коли остання взяла ніж в руки дійсно мав місце.

Зокрема, за показаннями свідка ОСОБА_12 обвинувачена вибігла на кухню з метою уникнення насильницьких дій її батька, а кола обвинувачена була з ножем в руці батько і ОСОБА_14 продовжили сваритись і її батько в цей момент почав наближатись до ОСОБА_14 .

Тобто судом встановлено, що насильницькі дії ОСОБА_10 були інтенсивними, тривали значний проміжок часу, і останній з метою їх продовження наближався до обвинуваченої, яка взявши в руки ніж, завдала йому ударів.

Суд враховує, що удари були нанесені підручним предметом, який був на кухні, куди вибігла обвинувачена з метою уникнути насильницьких дій ОСОБА_10 , відразу після нанесення ударів її дії були припинені і вона викликала швидку допомогу.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що саме захист обвинуваченою від суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 і був мотивом її дій, який спонукав схопити перший підручний предмет в тому місці, в яке вибігла обвинувачена, рятуючись від насильницьких дій ОСОБА_10 .

Саме цей мотив у ОСОБА_8 , на переконання суду, був домінуючий, що засвідчують встановлені судом обставини на підставі досліджених доказів.

Водночас застосований обвинуваченою засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя ОСОБА_10 за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак обвинувачена вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

Тому, суд вважає, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.115 КК України помилково, оскільки вірною кваліфікацією її дії є ст.118 КК України.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України підтверджується й іншими доказами, дослідженими судом під час кримінального провадження, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_3 .

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_4 .

Показаннями свідка ОСОБА_20 ;

Показаннями свідка ОСОБА_21 ;

Показаннями свідка ОСОБА_22 ;

Заявою на огляд квартири в АДРЕСА_2 , (а.м.д.с. 7)

Протоколом огляду місця події квартири в АДРЕСА_2 від 07.07.2020 року з ілюстративною таблицею та відеозаписом огляду (а.м.д.с. 11-34).

Постановою про прилучення речових доказів (а.м.д.с. 35-36)

Ухвалою про накладення арешту на майно вилучене в ході огляду в АДРЕСА_2 від 09.07.2020 року (а.м.д.с. 50-51)

Протоколом огляду речей від 07.07.2020 року з ілюстративною таблицею (а.м.д.с. 52-53 )

Постановою про проведення освідування ОСОБА_23 (а.м.д.с. 55)

Протоколом освідування ОСОБА_8 (а.м.д.с. 56-57)

Постановою про відібрання біологічних зразків ОСОБА_8 (а.м.д.с. 58)

Протоколом відібрання біологічних зразків ОСОБА_23 (а.м.д.с. 59)

Постановою про відібрання біологічних зразків ОСОБА_23 (а.м.д.с.60)

Протоколом відібрання зразків відбитків пальців рук ОСОБА_8 ( а.м.д.с. 61)

Лікарським свідоцтвом про смерть №140 (а.м.д.с. 62)

Висновком експерта № 140 трупа ОСОБА_10 ( а.м.д.с. 64-76)

Висновком експерта №161 ОСОБА_8 (а.м.д.с. 78-80)

Протоколом огляду відеозапису нагрудних камер з оптичним диском відеозапису (а.м.д.с. 83-85)

Висновком експерта №1.3-248/20 від 20.08.2020 року з довідкою про витрати (а.м.д.с.91-112)

Висновком експерта №666 (а.м.д.с. 115)

Висновком експерта №661 (а.м.д.с. 118)

Висновком експерта №52 (а.м.д.с. 121-123)

Висновком експерта №668 (а.м.д.с. 126-127)

Висновком експерта №665 (а.м.д.с. 130-131)

Висновком експерта №667 (а.м.д.с. 134-135)

Висновком експерта №664 (а.м.д.с. 139-140)

Висновком експерта №663 (а.м.д.с. 143)

Висновком експерта №662 (а.м.д.с. 146-147)

Висновком експерта №48 (а.м.д.с. 150-151)

Висновком експерта №139-мк (а.м.д.с. 154-157)

Висновком експерта №138-мк (а.м.д.с. 160-162)

Висновком судово-психіатричної експертизи №123/20 (а.м.д.с. 166-169)

Протоколом затримання особи від 07.07.2020 року (а.м.д.с. 204-207)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 28.08.2020 року із відеозаписом (а.м.д.с. 225-228)

Характеристикою особи ОСОБА_8 ( а.м.д.с. 254)

Відповіддю Сарненської міської ради (а.м.д.с. 255)

Протоколом №63 щодо наявності алкоголю в крові (а.м.д.с. 258)

Згідно ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі наведеного, керуючись ч.3 ст.337 КПК України суд перекваліфіковує дії обвинуваченої ОСОБА_8 із ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України.

Призначаючи покарання за статтею 118 КК України суд виходить із такого.

Суд бере до уваги, що скоєний ОСОБА_8 злочин, передбачений ст.118 КК України згідно із нормами ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення обвинуваченою злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Суд погоджується із органом досудового розслідування щодо наявності такої пом`якшуючої обставини в обвинуваченої як її активне сприяння розкриттю злочину, що зазначено в обвинувальному акті.

Суд зазначає, що дійсно, обвинувачена брала участь в усіх слідчих діях, повідомила слідству всі обставини вчиненого діяння, надалі необхідні експериментальні зразки для експертних досліджень, та з огляду на відсутність інших очевидців події окрім двох неповнолітніх свідків повідала слідству та суду всі обставини вчиненого діяння.

Водночас, щодо такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, суд зазначає, що згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16к (провадження № 51-3612км18), щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Судом не встановлено, що обвинувачена належно критично оцінила свою протиправну поведінку та вжила заходів з метою виправити ситуацію, відшкодувати шкоду потерпілим, тощо.

Навпаки, в ході судового розгляду виникли обставини, які потягли за собою зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш суворий.

Тому, така обставина як щире каяття в діях ОСОБА_8 відсутня.

Призначаючи покарання суд також враховує і особу обвинуваченої, яка є непрацюючою, неодруженою, з середньою освітою, раніше не судимою, такою, на яку згідно характеристики за місцем проживання, скарги до органу місцевого самоврядування скарг не надходило.

Згідно з роз`ясненнями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами суд не вбачає підстав для застосування жодного із більш м`яких покарань, передбачених санкцією ст..118 КК України та вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі та строк, ближчий до максимального терміну строку позбавлення волі, передбаченого санкції цієї статті.

Суд враховує особу винної ОСОБА_8 , вчинення злочину на ґрунті пияцтва.

Враховуючи наведене, керуючись принципами індивідуалізації покарання, необхідності і достатності покарання, суд не знаходить підстав для застосування ст.69, 75, 76 КК України та приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим, а тому, їй слід призначити покарання в межах санкції ст. 118 КК України у виді позбавлення волі, так як такий вид покарання є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу до моменту набрання вироком суду законної сили суд зазначає, що ризики, які слугували підставою для взяття обвинуваченої під варту на даний час не зменшились, а тому суд рахує за необхідне продовжити обвинуваченій дію того самого запобіжного заходу у вигляді її тримання під вартою.

Щодо цивільного позову, поданого спільно потерпілими із вимогами про відшкодування їм заподіяної моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Так, згідно пункту 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 2 липня 2004 р. № 13 при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5).

Відповідно до пункту 3 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи всі ці обставини та особливості цього конкретного злочину і дії з боку ОСОБА_10 , які йому передували, та засади розумності, виваженості та справедливості, а також беручи до уваги ту обставину, що суд перекваліфіковує дії обвинуваченої із особливо тяжкого злочину в злочин невеликої тяжкості, то розмір заявленої моральної шкоди, який вчинений таким злочином не співмірний із розміром шкоди, яка заподіюється особливо тяжким злочином, а тому суд вважає, що із обвинуваченої в рахунок відшкодуванню моральної шкоди підлягає до стягнення на користь кожного із потерпілих шкода в розмірі 40 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо вирішення процесуальних витрат суд зазначає наступне.

За матеріалами кримінального провадження за клопотаннями органу досудового розслідування проведено ряд судових експертиз.

Між тим, орган обвинувачення подав суду лише одну довідку про вартість витрат на залучення експерта по проведенню дактилоскопічного дослідження у розмірі 2615 грн. 02 коп., і саме цю суму зазначив у обвинувальному акті.

Тому, суд стягує лише документально підтверджені витрати в цьому розмірі.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до норм ст.100 КПК України.

При цьому, у зв`язку із проведенням у справі всіх необхідних експертиз, встановлення всіх обставин події злочину та завершення розгляду кримінального провадження, на переконання суду підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09.07.2020 року у справі № 572/1742/20.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 із ч. 1 ст. 115 КК України на ст.118 Кримінального кодексу України.

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 118 КК України та призначити ОСОБА_8 за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченій ОСОБА_8 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 07.07.2020 року по 10.07.2020 року, строк тримання під вартою з 03.03.2025 року по 17.04.2025 року, а також строк із 18.04.2025 року по дату набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі, обчислювати з дати її затримання з 03.03.2025 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжити до 16.06.2025 року з утриманням її в Рівненському слідчому ізоляторі без визначення розміру застави.

Цивільний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково: стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 40000 (сорок тисяч) грн. заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 40000 (сорок тисяч) грн. заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати у розмірі 2615 грн. 02 коп. у виді витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Долю речових доказів вирішити наступним чином:

- босоніжки, які упаковані до картонної коробки, що опечатана відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та биркою із роз`яснювальним записом, підписами понятих; футболку, шорти, натільну білизну, які упаковані до картонної коробки, що опечатана відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та біркою із роз`яснювальним записом, підписами понятих; шорти, які упаковані до картонної коробки, що опечатана відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та біркою із роз`яснювальним записом, підписами понятих; аркуш паперу на якому знаходяться два фрагменти клейкої стрічки зі слідами папілярних ліній, який упаковано до спеціального пакету Національна поліція України ГСУ №INZ1047588, опечатано із роз`яснювальним записом та підписами понятих; ніж, який упаковано до картонної коробки, що опечатана відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та біркою із роз`яснювальним записом, підписами понятих; халат зі слідами речовини бурого кольору, який упаковано до картонної коробки, що опечатана відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та біркою із роз`яснювальним записом, підписами понятих; змив з нашаруванням речовини бурого кольору з поверхні умивальника ванної кімнати, який упаковано до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатаний відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом, підписами понятих; змив з нашаруванням речовини бурого кольору з поверхні підлоги кухні, який упаковано до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатаний відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом, підписами понятих; змиви з правої та лівої кистей рук, які упаковані до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатані відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом, підписами понятих; змиви з лівої ноги, які упаковані до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатаний відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом, підписами понятих; змиви з правої ноги, які упаковані до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатаний відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом, підписами понятих; зрізи нігтів з правої та лівої руки, які упаковані до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатаний відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом, підписами понятих; зразок крові, який упакований до паперового конверту Національна поліція України головне слідче управління, опечатаний відтиском печатки для пакетів № 205 Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області та роз`яснювальним записом; зразки відбитків рук ОСОБА_8 , які вилучено на 2 дактилокарти знищити після набрання вироком законної сили.

- мобільний телефон марки «Samsung», який упаковано до спеціального пакету Національна поліція України ГСУ №INZ1047585, опечатано із роз`яснювальним записом та підписами понятих повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09.07.2020 року у справі № 572/1742/20.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання на вирок апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим учасникам судового провадження, які брали участь в кримінальному провадженні, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення вироку, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: