Номер провадження 1-кп/205/225/25
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003068 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0003068 від 05.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому прокурор зазначив, що на його думку наявні ризики, передбачені п. п 1 та 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність зазначених ризиків прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років. У сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_3 усвідомлює невідворотність покарання за вчинене ним кримінального правопорушення тому з метою уникнення покарання може переховуватись від суду.

На підтвердження п.5 ч. 1 ст.177 КПК посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_3 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а також не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 у разі застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просили суд замінити запобіжний захід на домашній арешт. Вказавши що зазначені прокурором ризики не відповідають дійсності та є недоведеними, ОСОБА_3 , має стійкі соціальні зв`язки, дитину, та має змогу бути працевлаштованим, крім того просить знизити визначений рівень застави та встановити 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію захисника.

Суд, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченого та захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня його застосування.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом. Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини визначені в зазначеній статті.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України ,за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного до тяжкого злочину (ст.12 КК України), за який передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, отже суд виходить з того, що без застосування до нього запобіжного заходу в виді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини в інкримінованому злочині. На думку суду, обвинувачений цілком усвідомлює суворість можливого покарання у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, що слід визнати вагомим чинником існування ризиків порушення ним процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Вирішуючи клопотання, суд враховує те, що ОСОБА_3 раніше судимий, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_5 про існування соціальних важелів впливу на обвинуваченого у зв`язку з наявністю в нього дитини, на думку суду не свідчить про дієвість зазначених важелів, оскільки такі обставини існували і під час інкримінованої ОСОБА_3 подій, при цьому не стали достатнім чинником стримуючим його поведінку.

При цьому, як додаткову обставину на підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вказане свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Крім того, суд бере до уваги ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20.01.2025 року, якою ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено та встановлено заставу у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Розглядаючи питання про зменшення розміру застави до обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до наступного.

Розглядаючи зазначене питання суд враховує, що ОСОБА_3 будучи особою неодноразово судимою за вчинення корисних злочинів знов обвинувачується у вченні корисливого злочину, у зв`язку з чим суд вважає, що зменшення суми застави до мінімального розміру не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином ймовірність настання негативних наслідків, ризиків які в поведінці обвинуваченого продовжують існувати, вони не зменшились у зв`язку з чим більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, із визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку суду є не достатніми для запобігання вказаним ризикам, та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів, а розмір застави залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 131, 177, 183, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.00 години 17 квітня 2025 включно, з визначенням застави у розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_3 обов`язків до 17 квітня 2025 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_6