справа № 462/4078/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої - ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, з вищою освітою, розлученої, має на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючої на посаді директора Центру дитячої та юнацької творчості, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 приблизно о 18 годині 08 хвилин 22 лютого 2024 року, керуючи автомобілем марки «ВМW ХЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул.Кульпарківській у м. Львові в напрямку до вул. Вітряна, поблизу будинку №156, порушила чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п. 1.5, п. 1.10; Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. 12.3; Розділу 16 п. 16.2; Розділу 18 п. 18.1, які виразилися в тому, що вона будучи не уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну, виконуючи маневр правого повороту та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований поблизу будинку № 156 А на вул. Кульпарківській, не надала дороги пішоходу ОСОБА_4 , яка в цей час рухалася по вказаному нерегульованому пішохідному переході зліва направо із лівого тротуару по напрямку руху її автомобіля, та не вжила заходів до своєчасного зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд вказаним транспортним засобом на нерегульованому пішохідному переході на пішохода ОСОБА_4 , яка переходила дорогу зліва направо із лівого тротуару по напрямку руху автомобіля. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження: синець правого передпліччя; лінійний злам виросткового каналу потиличної кістки справа; включення повітря по дорзальній стінці лівої половини основної пазухи та інтракраніально до 2 мм; перелом великого крила клиноподібної кістки; лінійний перелом потиличної кістки зліва з поширенням на основу черепа з утворенням відламку та зі зміщенням на рівні великого потиличного отвору та товщину кортикального шару; травматичний субарахноїдальний крововилив; перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа; гемосинус, вогнищевий забій головного мозку; відкрита проникаюча черепно-мозкова травма; забій головного мозку важкого ступеня з локацією вогнища забою в лівій скроневій частці; епідуральний крововилив в лівій потиличній частці, травматичний субарахноїдальний крововилив; пневмоцефалія; гемосинус, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, при вищезазначених обставинах визнала повністю та підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, зазначивши, що дійсно вона у вечірній час 22 лютого 2024 року, керуючи автомобілем марки «ВМW ХЗ», поблизу будинку №156 по вул.Кульпарківській у м.Львов, здійснюючи поворот направо, проявила неуважність до дорожньої обстановки, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка переходила проїзну частину дороги зліва на право відносно руху її автомобіля. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати. Позовні вимоги ОСОБА_4 до неї про відшкодування моральної шкоди визнала частково. Зазначила, що вона відшкодувала потерпілій 215000 гривень моральної шкоди. Вважає, що зазначений потерпілою розмір моральної шкоди є завищеним та, окрім того, вона не має матеріальної можливості відшкодувати потерпілій моральну шкоду у розмірі 498745 грн. Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до ПрАТ СК «Інтер-Поліс», то вважає такі обґрунтованими і не заперечує проти їх задоволення.

Не зважаючи на визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, суд вважає, що її винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у повному обсязі підтверджується сукупністю зібраних доказів, які були досліджені та перевірені судом в судовому засіданні, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка суду пояснила, що 22.02.2024 вона поверталася з роботи додому, їхала громадським транспортом. Близько 18 години вийшла на зупинці Скнилівок, перейшла пішохідний перехід і попрямувала додому, зайшовши по дорозі в магазин. В цей час на вулиці стало темніти, погода була без опадів. Зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, який знаходиться біля її будинку № 156А по вул. Кульпарківській, вона подивилася вліво та вправо, щоб переконатися в безпечності переходу і розпочала переходити одночасно з жінкою пішоходом навпроти. Коли їй залишилося 2 кроки до тротуару, відчула удар автомобілем з правого боку. В цей момент у лівій руці у неї був пакет з продуктами, тому правою рукою вона стала стукати по капоті автомобіля, намагаючись вхопитися за щось, щоб не впасти та голосно кричала водію, щоб зупинився. Потім вона втратила свідомість. Коли прийшла до тями, то вже лежала на асфальті і хтось дав їй її мобільний телефон, і сказав зателефонувати комусь із рідних, і повідомити про цю подію, при цьому хто дав їй телефон не знає. Пам`ятає, що навколо неї було чути багато голосів і голос обвинуваченої вона теж чула. Далі вона знову втратила свідомість. Наступного разу прийшла до тями, перебуваючи в кареті швидкої медичної допомоги, де побачила лице своєї заплаканої доньки і знову втратила свідомість. Наступне, що пам`ятає, була в реанімації і блювала на підлогу. Лежала в лікарні 19 днів у важкому стані на знеболюючих препаратах, перший тиждень не впізнавала родичів, не бачила на ліве око, зір у правому оці був розпливчастий, при цьому вона потребувала цілодобового догляду, постійно лежала, годували її з ложки. Після виписки з лікарні вона близько 4 місяців лікувалася амбулаторно, при цьому перший місяць перебувала в лежачому положенні із забороною вставати.

Потерпіла та її представник в судовому засіданні цивільний позов до ОСОБА_6 та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримали, з урахуванням уточнених позовних вимог, та просили стягнути з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» на користь потерпілої 25111,92 грн матеріальної шкоди, 1255,60 грн моральної шкоди та 127800 грн шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілої внаслідок ДТП, а з ОСОБА_6 283744, 40 грн моральної шкоди, без урахування відшкодованої шкоди у розмірі 215000 грн. Зазначили, що обвинувачена, керуючи автомобілем та рухаючись ним по вул. Кульпарківській, поблизу будинку № 156 А по вул. Кульпарківська, виконуючи маневр правого повороту, порушила правила дорожнього руху та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми. Внаслідок отриманих травм потерпіла з 22.02.2024 по 11.03.2024, 30.05.2024 по 05.06.2024, з 05.11.2024 по 11.11.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні, більше 4 місяців перебувала на амбулаторному лікуванні, проходила курс лікування у лікаря-психіатра. За цей час потерпілою витрачено на лікування та лікарські засоби кошти в загальній сумі 25111,92 грн. Внаслідок ДТП потерпілій також заподіяно і моральної шкоди, яка полягає сильному фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, необхідністю тривалого лікування і проходження курсу реабілітації, погіршенням стану здоров`я в цілому, тяжкістю вимушених змін у її житті. Через отримані травми потерпілій встановлено другу групу інвалідності, в неї часто виникають запаморочення, постійно болить голова, в неї з`явився страх за стан її здоров`я в майбутньому, панічний страх при переході проїзної частини дороги. Також через отримані травми вона тривалий час за вказівкою лікарів вела лежачий спосіб життя, не могла виконувати хатню роботу, приділяти належної уваги своїй сімнадцятирічній доньці, яка замість того, щоб готуватися до вступу у вищий навчальний заклад, вимушена була доглядати лежачу матір, що поглиблювало страждання потерпілої, в її житті відбулися негативні зміни, а також погіршилося матеріальне становище сім`ї, так як тривалий час вона не ходила на роботу. По даний час у потерпілої погано працює права рука, вона не може прибирати, готувати, витрачає більше грошей на готову їжу або на напівфабрикати та, окрім цього, їй не можна плавати, бути на сонці, займатися спортом, танцювати, рухати головою через зміщення у шиї від удару, що поглиблює її страждання. Оцінює спричинену їй моральну шкоду у розмірі 500000 грн. Враховуючи, що страхова компанія «Інтер-Поліс», в якій застрахована цивільно-правова відповідальність власника «ВМW ХЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зобов`язана відшкодувати потерпілій майнову та моральну шкоду, просять стягнути з страхової компанії на користь потерпілої 25111,92 гривень матеріальної шкоди, 1255,60 гривень моральної шкоди та 127800 гривень шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілої внаслідок ДТП, зі встановленням другої групи інвалідності в порядку абз.3 п.26.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Беручи до уваги часткове відшкодування обвинуваченою моральної шкоди у розмірі 215000 гривень, обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1255,60 гривень, просять стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої ще 283744, 40 гривень моральної шкоди, а також понесені потерпілою витрати на правову допомогу у розмірі 48600 гривень. Щодо міри покарання обвинуваченій, потерпіла просила не позбавляти її волі, оскільки остання має на утриманні двох малолітніх дітей.

- свідок ОСОБА_10 суду показав, що 22 лютого 2024 року він, керуючи автомобілем, рухався із швидкістю близько 10 км/год по вул. Кульпарківській у м. Львові позаду автомобіля «ВМW ХЗ» білого кольору під керуванням обвинуваченої. Здійснюючи поворот, водійка автомобіля «ВМW ХЗ» на пішохідному переході збила жінку. Відтак, він зупинився і побіг до потерпілої, яка лежала під автомобілем без свідомості. Також до потерпілої підійшла обвинувачена. Так як потерпіла лежала без свідомості, вони боялися її рухати та він викликав швидку медичну допомогу, а також повідомив про це у поліцію. На місці ДТП він знайшов мобільний телефон потерпілої, який передав комусь із присутніх на місці події. Спочатку приїхала карета ШМД, а за декілька хвилин працівники патрульної поліції. Чув як обвинувачена двічі просила працівників поліції не оформляти ДТП, зазначаючи, що мирно вирішить питання з потерпілою.

- свідок ОСОБА_11 суду показала, що потерпіла ОСОБА_4 є її рідною сестрою. 22 лютого 2024 року від неповнолітньої племінниці їй стало відомо, що сестру збила машина, вона втратила свідомість і її везуть в лікарню. Наступного дня вона поїхала в лікарню до сестри, де дізналася, що приходила обвинувачена. Приблизно через тиждень до неї зателефонувала обвинувачена і цікавилася здоров`ям сестри. Крім цього, обвинувачена розпитувала про покійного чоловіка сестри, психічний стан сестри. Особисто їй обвинувачена передала 15000 гривень для сестри. Зазначила, що внаслідок наїзду її сестра один день перебувала в реанімації, до 10 днів не впізнавала рідних, зазнавала сильного фізичного болю, тривалий час лікувалася, стала інвалідом 2-ї групи.

- свідок ОСОБА_12 суду показав, що 22 лютого 2024 року йому подзвонила потерпіла і повідомила, що її збила машина. Коли він прийшов на місце події, побачив потерпілу на асфальті, яка на той час була при свідомості. Коли він підходив до поліцейських, чув як обвинувачена просила не оформляти ДТП, зазначаючи, що вони з потерпілою самі домовляться. Далі він з потерпілою поїхав у лікарню. Обвинувачена пізніше також під`їхала у лікарню, оплатила вартість КТ та аналізів. Він постійно залишався на ніч з потерпілою. За цей час обвинувачена приходила пару раз, пропонувала допомогу у догляді за потерпілою.

Окрім цього, винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, також доводиться оголошеними та дослідженими безпосередньо в судовому засіданні письмовими доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.02.2024, згідно якого оглянуто ділянку дороги від вул. Виговського до вул. Вітряної, нерегульований пішохідний перехід поблизу будинку №156 по вул. Кульпарківській у м. Львові, складено схему огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, зафіксовано положення транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_6 на місці пригоди, додано фотознімки з місця ДТП;

-постановою від 23.02.2024, згідно якої автомобіль марки «ВМW ХЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом в кримінальному провадженні;

- ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.02.2024, якою накладено арешт на автомобіль марки ВМW ХЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

-висновком 000612 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.02.2024, згідно якого у гр. ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено;

-висновком експерта №59/2024 від 23.02.2024, згідно якого при проведені судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент огляду було виявлено синець правого передпліччя; також беручи уваги, надану медичну документацію: із результату комп`ютерної томографії від 2.24р.: «...У правій лобній частці за ходом с/а простору простежуються прошарки ірагічного вмісту. У скроневому полюсі зліва простежується скупчення геморагічного ту до 5мм. У просвіті 4-го шлуночка простежується гіперденсивне включення. Лінійний виросткового каналу потиличної кістки справа. Включення повітря по дорзальній стінці половини основної пазухи та інтракраніально до 2 мм, перелом великого крила клиноподібної кістки? Лінійний перелом потиличної кістки зліва з поширенням на основу та з утворенням відламку та зі зміщенням на рівні великого потиличного отвору та товщину кортикального шару. Висновок: КТ-картина забою ГМ. Незначна пневмоцефалія. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа. Гемосинус»; та лікарями було встановлено діагноз: «Вогнищевий забій головного мозку. Відкрита проникаюча черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеня з локацією вогнища забою в лівій скроневій частці. Епідуральний крововилив в лівій потиличній частці. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа. Пневмоцефалія. Гемосинус. Садно потиличної ділянки». Дана травма утворилась внаслідок контакту з тупим предметом, могла утворитись під час дорожньо-транспортної пригоди (наїзді транспортного засобу на пішохода), та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критеріям небезпеки для життя в момент спричинення. Беручи до уваги локалізацію тілесних ушкоджень, не виключено, що травмуючий чинник діяв з вектором у праву сторону потерпілої. Згідно результату аналізу крові на еталон ОСОБА_4 на момент поступлення в лікувальний заклад, етанолу виявлено не було.

- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 27.02.2024, за яким у приміщенні ОСББ «Кульпарківська 156А», що за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 156А, отримано DVD-R диск, на якому знаходиться відеофайл з назвою «VID_20240222_185755_218», на якому зафіксовано механізм розвитку та обставин ДТП, яка відбулася 22.02.2024 о 18.10 год у м.Львові по вул.Кульпарківській, 156А.

-постановою від 27.02.2024, згідно якої відео-файл з назвою «VID_20240222_185755_218», на якому зафіксовано механізм розвитку та обставин ДТП, яка відбулася 22.02.2024 о 18.10 год у м.Львові по вул.Кульпарківській, 156А визнано документом у даному кримінальному провадженні.

-висновком експерта від 07.03.2024 №СЕ-19/114-24/4509-ІТ, згідно якого на момент огляду робоча гальмівна система, система рульового управління та система зовнішнього освітлення досліджуваного автомобіля марки «ВМW ХЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходяться в працездатному стані та можуть виконувати функції, передбачені конструкцією.

-висновком експерта від 21.03.2024 №СЕ-19/114-24/4513-ІТ, згідно якого при огляді автомобіля марки «ВМW ХЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яких не будь пошкоджень або слідів на зовнішніх елементах кузова, трансмісії та ін., характерних для даної ДТП не виявлено.

-висновком експерта за результатами проведення комплексної експертизи відео-, звукозапису та інженерно-транспортної експертизи із дослідження обставин і механізму ДТП від 09.05.2024 №993-Е, згідно якого по файлу «VID_20240222_185755_218.mp4» отримано 295 графічних файли загальним об`ємом 80,6 МБ (84 547 253 байт), які відповідають послідовним кадрам відповідної ділянки відеозапису. Формат зображення кадрів JPEG разом із вмістом каталогу досліджуваного оптичного диску, записано на оптичний диск з написом «Розкадровка № 993 -Е», та надається разом із висновком експерта. Згідно з вищенаведеним час який пройшов з моменту виходу пішохода ОСОБА_4 на проїзну частину дороги і до наїзду на нього автомобілем марки «BMW ХЗ», р.н. НОМЕР_2 , встановлено біля 3 сек. Величина середньої швидкості руху автомобіля «BMW ХЗ» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , перед пригодою відповідно до наданого на дослідження відео, становила біля 12,0км/год. Згідно з наведеним, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «BMW ХЗ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , виконуючи маневр повороту направо на перехресті, повинна була відповідно до вимог п.12.3. п.16.2 ПДР України дати дорогу пішоходам, які переходять проїжджу частину. При заданих обставинах ДТП, водій автомобіля «BMW ХЗ» мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування, як способу зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі. З проведеного вище дослідження в даній дорожній ситуації, технічна можливість уникнути даної ДТП у водія автомобіля визначалась виконанням ним вимог п.12.3, п.16.2 ПДР України, для виконання яких завад технічного характеру у неї не було. В дорожній ситуації, що склалась, дії водія автомобіля марки «BMW ХЗ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3,16.2ПДР і перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП. Підсумовуючи результати проведеного вище дослідження, слід дійти до висновку про те, що причиною настання даної ДТП є невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.12.3, п.16.2 Правил дорожнього руху України.

Всі досліджені в судовому засіданні докази суд вважає належними, оскільки всі вони стосуються обставин скоєного злочину і мають значення для кримінального провадження; та допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання.

Щодо достовірності досліджених доказів, то слід відзначити, що судом не встановлено підстав для визнання жодного доказу недостовірним.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що подія злочину мала місце, провина обвинуваченої ОСОБА_6 доведена повністю та її дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, оскільки вона, керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, розлучена, має на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацездатних батьків: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працює, на спеціальних обліках не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття, часткове відшкодування завданої моральної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, викладені дані про особу винної, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди у розмірі 215000 грн, позицію прокурора та потерпілої щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне застосувати до неї ст.75 КК України і звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на переконання суду буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та особою винної.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпіла ОСОБА_4 подала цивільний позов до ОСОБА_6 та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, уточнивши в подальшому вимоги, в якому просить з стягнути з ПрАТ СК «Інтер-Поліс» на користь ОСОБА_4 25111 гривень 92 копійки матеріальної і 1255 гривень 60 копійок моральної шкоди, 127800 гривень шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілою внаслідок ДТП, зі встановленням ІІ групи інвалідності в порядку абз.3 п.26.2 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а з ОСОБА_6 - 498744 гривень 40 копійок моральної шкоди.

Представник цивільного відповідача ПрАТ СК «Інтер-Поліс» в судове засідання не з`явився, проте подав відзив на позовну заяву, в якому просить розглядати кримінальне провадження без його участі та відмовити у задоволенні позову, покликаючись на те, що потерпілим не надано страховику всіх належних документів для отримання страхового відшкодування та, окрім цього, строк на виплату страхового відшкодування припиняється до постановлення вироку, а відтак позов поданий потерпілою є передчасний.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В ході розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки автомобіля «BMW ХЗ» р.н. НОМЕР_1 , порушила правила дорожнього руху України та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_15 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді вогнищевого забою головного мозку, відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня з локацією вогнища забою в лівій скроневій частці, крововиливів, перелому кісток склепіння з переходом на основу черепа та ін., що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно медичних документів, ОСОБА_15 у періоди: з 22.02.2024 по 11.03.2024, 30.05.2024 по 05.06.2024, з 05.11.2024 по 11.11.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні, більше 4 місяців перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеня з локацією вогнища забою в лівій скроневі частці, крововиливів, перелому кісток склепіння з переходом на основу черепа та ін., а також проходила курс лікування у лікаря-психіатра з приводу перенесеної важкої черепно-мозкової травми.

На лікування, придбання лікарських засобів за призначенням лікарів ОСОБА_15 понесено витрати у загальному розмірі 25111 гривень 92 коп, що підтверджується квитанціями, касовими чеками, платіжними інструкціями, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №715688 від 01.07.2025, ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання терміном до 01.07.2025.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Статтею 26 Закону України № 1961-IV встановлено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Тлумачення статей 22, 23, 26 Закону дає можливість зробити висновок, що ОСОБА_15 має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу понесених витрат на лікування та шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності.

Суд звертає увагу, що визначений вказаним Законом порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст. 35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «BMW ХЗ», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на підставі полісу №218185965 від 30.11.2023, відповідно до якого страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 320000 гривень на одного потерпілого, франшиза - 0,00 грн.

За наведеного, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 25111 гривень 92 копійки матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 127800 гривень страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (18 м.з.п. х 7100 гривень), а всього - 152911 гривень 92 копійки.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно зі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як зазначено вище, розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, складає 25111 гривень 92 копійки , і 5% відсотків від зазначеної суми становить 1255 гривень 60 копійок, а тому в цій частині вимоги до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Враховуючи обставини встановлені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено потерпілій з боку обвинуваченої внаслідок скоєння останньою кримінального правопорушення.

При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_4 моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 , суд враховує характер та обсяг фізичних і психічних страждань ОСОБА_4 , яка в результаті неправомірних дій ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, зазнала сильний фізичний біль, близько трьох тижнів знаходилася на стаціонарному лікуванні, в подальшому ще двічі лікувалася стаціонарно, та близько 4 місяців перебувала на амбулаторному лікуванні, проходила відповідний курс реабілітації, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень їй встановлено другу групу інвалідності загального захворювання, вона отримала сильні негативні емоції, переживання, пов`язані з процесом лікування, по теперішній час в неї болить голова, погано функціонує права рука, їй не можна плавати, бути на сонці, займатися спортом, танцювати, рухати головою через зміщення у шиї від удару, через що у неї з`явився страх за стан її здоров`я в майбутньому, панічний страх при переході проїзної частини дороги. Окрім цього, ОСОБА_4 , будучи матір`ю сімнадцятирічної доньки, через отримані тяжкі тілесні ушкодження не могла ходити, працювати, виконувати хатню роботу, приділяти належної уваги доньці, яка замість того, щоб готуватися до вступу у вищий навчальний заклад, вимушена була доглядати матір, що поглиблювало страждання потерпілої, в її житті відбулися негативні зміни, а також погіршилося матеріальне становище сім`ї, так як тривалий час вона не працювала.

Виходячи із вимог розумності та справедливості, враховуючи характер фізичного болю та моральних страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалого відновлення й реабілітації, її психологічні страждання, зумовлені тимчасовою безпомічністю через отримані травми та неможливість вести повноцінне життя як у період тимчасової непрацездатності, так і в подальшому, що виразилось у каліцтві та встановленні 2 групи інвалідності, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування за завдану потерпілій моральну шкоду становить 320000 гривень, та враховуючи те, що обвинувачена вже відшкодувала потерпілій 215000 гривень моральної шкоди, а страхова компанія відшкодує 1255 гривень 60 копійок такої шкоди, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 103744 гривень 40 копійок моральної шкоди.

Розглядаючи питання щодо стягнення з обвинуваченої витрат, які була змушена понести потерпіла у зв`язку з необхідністю звернутись за правовою допомогою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема із витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Так, потерпіла у своєму позові зазначає, що розмір понесених нею витрат на правову допомогу складає 48600 гривень.

Вказані обставини підтверджуються долученими до позовної заяви договором-дорученням про надання правової допомоги №24/05 від 24.05.2024, ордером на надання правничої допомоги від 24.04.2024, квитанцією від 25.03.2025 про оплату 48600 грн за правову допомогу адвокату ОСОБА_5 , актом №1-24/05 від 25.03.2025 про надання послуг адвокатом ОСОБА_5 за договором №24/05 від 24.04.2024 на загальну суму 48600 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд вважає, що заявлені потерпілою (цивільним позивачем) витрати на оплату послуг правничої допомоги в розмірі 48600 гривень за участь у даному кримінальному провадженні не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, необхідністю подавати письмові заяви та клопотання, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи із наданих доказів, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання заяв про уточнення позовних вимог, клопотань, додаткових пояснень у справі та значимості таких дій у справі, участь у судових засіданнях, виходячи з її конкретних обставин, а також часу витраченого на представництво інтересів потерпілої (цивільного позивача) в суді, суд вважає, що зазначені потерпілою витрати на правничу допомогу в розмірі 48600 гривень є завищеними, та з урахуванням клопотання сторони цивільного відповідача про зменшення розміру судових витрат, приходить до висновку про стягнення цих витрат з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 у розмірі 30000 гривень.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стянути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 18932 гривень.

Речові докази по справі: автомобіль марки марки «BMW X3» номерний знак НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_6 ; DVD-R диск із відеозаписом із камери спостереження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 26.02.2024, на автомобіль марки «BMW X3» номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 .

Цивільний позов задовольнити частково.

Стянути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 103744 (сто три тисячі сімсот сорок чотири) гривні 40 копійок моральної шкоди, 30000 (тридцять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, а всього - 133744 (сто тридцять три тисячі сімсот сорок чотири) гривні 40 копійок.

Стянути з Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Інтер-Поліс» в користь ОСОБА_4 25111 гривень 92 копійки матеріальної та 1255 гривень 60 копійок моральної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 127800 гривень страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а всього 154167 ( сто п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят сім) гривень 52 копійки.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: