Провадження №1-кп/127/790/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №13 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000203 від 10.04.2021,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , також, просила скасувати арешт, вирішити долю речових доказів та процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора щодо закриття кримінального провадження та просила суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував з приводу задоволення заявленого прокурором клопотання.

Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, зазначив, що мобільний телефон був йому повернутий.

Заслухавши клопотання прокурора, пояснення обвинуваченої, думку учасників, дослідивши обвинувальний акт та надані суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у тому що він, 03.03.2021 близько 21 год. 00 хв. перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, будучи впевненою, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрала з дивану мобільний телефон марки «HUAWEI», моделі «Р20», в корпусі синього кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2564/21-21 від 21.04.2021 складає 1330 грн., який належить ОСОБА_6 , після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 завдала потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 1330 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

На час вчинення інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює п`ятдесяти відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2021 року складав 1135 грн (2270 грн розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1135х2=2270 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах Кримінального кодексу України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009 у 2021 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Однак, з 09.08.2024 набув чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Цим Законом ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої за ч. 1 ст. 51 КУпАП, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 51 КУпАП настає адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України, передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, має місце часткова декриміналізація діянь, у виді крадіжки майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи становить 2270 грн, а відтак суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_4 діяння, тому що, вартість викраденого майна, у скоєнні якого вона обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 1330 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому її дії можливо кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 7 ст. 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Як було зазначено вище кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ст. 5 КК України, згідно якої визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченої ОСОБА_4 , яка надала згоду на закриття кримінального провадження, а також, те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визначалися законом як протиправні, клопотання прокурора є обґрунтованим, відповідає вимогам закону, який діє на час прийняття судом відповідного рішення, а тому підлягає задоволенню.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, слід віднести на рахунок держави, оскільки під час закриття кримінального з вищевказаних підстав, вина обвинуваченої не встановлена, а тому не можуть бути стягнуті і витрати.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 2-5, 185 КК України, ст. ст. 100, 174, 284, 369-372, 376, 479-2 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

На підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000203 від 10.04.2021 закрити у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати пов`язані з проведенням судових експертиз, віднести на рахунок держави.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області №127/9328/21 від 22.04.2021 скасувати.

Речовий доказ по кримінальному провадженню №0000203, а саме: мобільний телефон марки «HUAWEI», моделі «Р20», в корпусі синього кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , після набрання ухвалою законної сили залишити останньому.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1