Справа № 136/1077/24
провадження №1-кп/136/38/24
УХВАЛА

іменем України

"20" березня 2025 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3 (відеоконференція),

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, обвинувальний акт в кримінальноиу провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000168 від 08.06.2024 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нападівка, Липовецького р-ну, Вінницької обл., проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 01.10.2024 застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 грн., продовжений в подальшому до 22.03.2025.

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 мотивовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності. За вказане кримінальне правопорушення законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому враховуючи обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, тяжкість покарання, особу обвинуваченого, у вказаному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, оскільки ОСОБА_4 , з огляду на те, що покарання за вчинений злочин є таким, що спроможне в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то під страхом кримінальної відповідальності думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності вказаного ризику. У разі переховування обвинуваченого стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого; незаконного впливу обвинуваченого на свідків чи потерпілого, оскільки згідно статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а через те, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, має соціальні зв`язки, він матиме можливість здійснювати на свідків і потерпілого відповідний незаконний вплив як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи, оскільки докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися; здобуті докази та характер вчиненого ОСОБА_4 злочину дає підстави вважати, що він також може вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вказані ризики не зменшилися та є достатніми для переконання, що запобіжний захід до обвинуваченого застосовано вірно, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Отже, є достатні підстави для продовження ОСОБА_4 терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт) не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки є недостатньо суворими враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання. Враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та беручи до уваги, що на даний час ризики, які служили підставою для обрання відносно нього запобіжного заходу своєї актуальності не втратили та виправдовують подальше застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та приймаючи до уваги, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні просив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 01.10.2024 застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 грн., продовжений в подальшому до 22.03.2025.

Станом на теперішній час, ризики, які стали підставою обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились та не зменшились. Обвинувачений з огляду на суровість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, а також відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, може переховуватись від суду.

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи.

Підставами вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній раніше був засуджений за тяжкі злочини проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі. В даний час на розгляді суду перебувають кримінальні провадження стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст.28, ч.4 ст.186, ч.1 ст.28, ч.1 ст.162, ч.1 ст.122, ч. 5 ст. 407 КК України, розгляд яких триває та остаточні рішення не ухвалено.

Також встановлено що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину і ухиляється від військової служби.

Разом з цим, є достатня вірогідність того, що ОСОБА_4 не будучи обмеженим у вільному спілкуванні із свідками, з якими є знайомим, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі та може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Суд враховує, що ОСОБА_4 одружений, неповнолітніх дітей не має, є військовослужбовцем, та самовільно залишив військову частину.

Встановлені судом обставини свідчать про відсутність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого та факторів стримуючого характеру чи осіб, які на нього могли б впливати, запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому.

Суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого суд вважає, що наразі, такі підстави відсутні, отож з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, стадії судового провадження, незважаючи на існування презумпції невинуватості, суд зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід не спроможний запобігти вказаним вище ризикам, існування яких доведено та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання слід задовольнити.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні за наявності певних обставин.

Суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього, а також покласти на обвинуваченого відповідні обов`язки, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, інших даних про його особу, ризиків доведених у судовому засіданні, оскільки доводи сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_4 інших злочинів із застосуванням насильства, які є предметом судового розгляду у інших кримінальних провадженнях, не є належними аргументами при вирішенні такого питання в рамках цього кримінального провадження.

Щодо прохання захисника ОСОБА_5 , яке було підтримане обвинуваченим стосовно пом"якшення запобіжного заходу, суд враховує в тому числі практику ЄСПЛ, яка визначає цілодобовий домашній арешт, як не менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою, однак не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з огляду на те, що обвинуваченому і так обрано альтернативний запобіжний захід і ніщо не заважає йому внести заставу.

За таких обставин підстави для зміни запобіжного заходу про що просив захисник та обвинувачений- відсутні.

Керуючись ст.ст. 131, 183, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.05.2025.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 60 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 коп.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: а саме:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності).

Визначити строк дії обов"язків - два місяця з моменту внесення застави..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Подача апеляційної скарги зупиняє набрання законної сили ухвалою, але не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі апеляційного оскарження за результатами апеляційного розгляду.

Суддя ОСОБА_7