ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/377/25 (1-кс/632/25/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/418/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника

власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000074 від 01.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою накладено арешт на на тмчасово вилучені 01 березня 2025 року та визнані речовими доказами: автомобіль марки «Маз», моделі «642505/221», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»; напівпричеп марки «УГСАТ 30», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»; доливну ємність під розчин розміром 2,5х6, висотою 4,8 м, об`ємом 40 куб. м, інвентарний номер 23, яка на праві власності належить ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»

до проведення відповідних експертних досліджень у кримінальному провадженні шляхом заборони володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем.

Поряд з тим, залишено, враховуючи габарити транспортних засобів, автомобіль марки «Маз», моделі «642505/221», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричеп марки «УГСАТ 30», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на території Златопільської автоколони №4 ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» за адресою: Харківська область, Лозівський район, м. Златопіль, пров. Грушинський, 2.

Також, залишено, враховуючи її габарити та специфічне призначення, доливну ємність під розчин розміром 2,5х6, висотою 4,8 м, об`ємом 40 куб. м, інвентарний номер 23, на відповідальному зберіганні в.о. начальника відділення транспорту БУ «Укрбургаз» Шебелинської ВБР ОСОБА_8 поблизу с. Єфремівка Лозівського району Харківської області.

Забезпечення організації зберігання арештованого майна покладено на орган досудового розслідування - слідче відділення ВП №1 Лозівського РВП ГУНП у Харківській області.

На зазначену ухвалу слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її змінити в частині строку накладення арешту д проведення відповідних експертних досліджень у кримінальному провадженні шляхом заборони володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем, та обмежити строк накладення арешту на зазначене в ухвалі майно до трьох місяців з моменту накладення. Вказував, що прокурор не зазначив чітких строків призначення та проведення експертних досліджень цього майна. Поряд з цим вказував, що для проведення трасологічної та автотехнічної експертиз вистачить трьох тижнів. Зазначав, що власником арештованого майна є Товариство «Укргазвидобування». За дорученням уряду Товариство виконує заходи зі стабілізації та нарощування видобутку власного природного газу та рідких вулглеводнів на території України для зміцнення енергонезалежності нашої країни і наявна щоденна необхідність використання спеціальної важкої техніки, загостюється проблема її експлуатації в повному обсязі коли техніки недостатньо. Посилався також на практику ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000074 від 01.03.2025 за ч. 2 ст. 286 КК України.

До слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора, яким останній з метою забезпечення збереження речових доказів просив на вилучені під час огляду місця події речові докази накласти арешт шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження вказаного майна. Вказував, що вилуене майно відповідає критеріям речового доказу, так як зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та в подальшому необхідно проведення ряду судових експертиз, для проведення яких обов`язково вказані предмети мають бути в наявності. Зазначав також. що існують підстави вважати, що вилучене майно є доказами вчинення вказаного кримінального правопорушення та несуть на собі сліди його вчинення, а тому має бути арештованим.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції вважав доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільців майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право власності є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконано завдання для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням. Також слідчий суддя зазначив, що автомобіль, напівпричеп та доливна ємність, які разом складають великогабаритний транспортний засіб як єдиний об`єкт, що спричинив ДТП, повністю відповідає критеріям речового доказу, встановленого ст. 98 КПК України, оскільки містить на собі кримінального правопорушення, а тому може бути використаний в подальшому для проведення досудового розслідування, зокрема при проведенні відповідних експертиз з метою встановлення дійсних обставин та причин кримінального правопорушення. Поряд з цим слідчий суддя вказував, що користуючись великогабаритним транспортним засобом власник майна повинен розуміти, що в разі ДТП, за його участі, він може бути заарештований, як відбулось у цьому випадку і такий арешт повністю перекриває необхідність використовувати транспортний засіб у господарській діяльності власника майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відомості клопотання прокурора про арешт майна свідчать про відповідність майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, а саме автомобіля, напівпричепа, доливної ємкості, враховуючи можливість використання їх як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя суду першої інстанції на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Поряд з цим належить врахувати, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя навів чіткі строки дії ухвали, а саме до проведення відповідних експертних досліджень у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки для уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню експертних досліджень, необхідно накласти арешт на вилучене майно шляхом заборони саме заборони володіння, користування та розпорядження цим майном.

Поряд з цим, арештоване майно - відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що може бути доказом вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, відповідно до відомостей постанови про визначення речовими доказами та передачу їх на зберігання від 01 березня 2025 року вбачається, що арештоване майно визнано речовими доказами. ( а.с. 14-15).

Таким чином, накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що це кримінальне правопорушення є особливо тяжким та вчинене проти основ національної безпеки України.

Решта доводів, на які посилаються апелянти не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції щодо необхідності накладення арешту на майно, який є на цьому етапі належним заходом забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його ефективності, як того вимагають норми ст. 2 КПК України.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, представником власника майна не надано та колегією суддів не встановлено.

Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Колегія суддів бере до уваги, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені відомостями оскаржуваної ухвали, а також строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Поряд з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити власнику майна та його представнику щодо наявності у них процесуального права заявляти клопотання слідчому або прокурору про проведення експертних досліджень для встановлення або спростування фактичних обставин, що мають значення для цього провадження, після чого вони не позбавлені процесуальної можливості звертатися до слідчого судді з клопотанням, в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 березня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :