Справа № 740/3515/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/46/25
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000309, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, зі слів маючого на утриманні малолітнього сина, раніше судимого:

- 18 червня 2001 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 17 ст. 117 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з конфіскацією майна;

- 30 січня 2002 року Ніжинським міським судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289, ст. 69, ст. 71, ст. 96 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з лікуванням від алкоголізму, 30 грудня 2003 року умовно-достроково звільненого від покарання на невідбутий строк один рік десять місяців одинадцять днів;

- 3 червня 2004 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці, 2 серпня 2007 року умовно-достроково звільненого від покарання на невідбутий строк десять місяців дев`ять днів;

- 18 грудня 2009 року Ніжинським міським судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 125, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк десять місяців двадцять дев`ять днів;

- 22 червня 2010 року Ніжинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік два місяці;

- 16 вересня 2021 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком на шість місяців,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 127 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2023 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 127 КК України і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років;

- за ч. 1 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за цим та вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2021 року, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 18 122 грн. 88 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить, допитавши свідків у справі, змінити вирок суду через суворість призначеного покарання, також просить скасувати рішення суду. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що свідок ОСОБА_10 під час досудового розслідування кримінального провадження була неповнолітня і надавала неправдиві показання. Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано було не враховано показання свідка ОСОБА_11 , що з 18 по 20 березня він, ОСОБА_9 , допомагав рубати дрова та ремонтувати автомобіль. Обвинувачений в апеляцій скарзі також не погоджується з висновком експертизи у справі та вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини, а докази у справі були отримані з порушенням чинного законодавства.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить відмовити у її задоволенні, а вирок залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції у період часу з грудня 2017 року по 20 березня 2018 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою покарати ОСОБА_12 за дії, скоєні нею, оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, заподіював їй сильний фізичний біль шляхом систематичного нанесення їй тілесні ушкоджень, завдання побоїв, інших насильницьких дій, пов`язаних з багаторазовим та тривалим спричиненням болю шляхом нанесення їй численних ударів руками, іншими тупими предметами в різні частини тіла, стискання тіла, прикладання фізичної сили (викручування) до верхніх кінцівок та виведення їх за межі анатомічної рухливості, завдавши загалом не менше 40 травматичних дій, внаслідок яких ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження легкого, середнього ступеня тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_9 заподіював ОСОБА_12 фізичні страждання шляхом мучення, оскільки під погрозою застосування тілесних ушкоджень до матері ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_9 перешкоджав наданню своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_12 , забороняв своєчасно годувати малолітню дитину та з цією метою закривав її ротову порожнину сторонніми предметами.

Фізичний біль, фізичні страждання та тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_12 . ОСОБА_9 заподіював за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням день та час грудня 2017 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_12 шляхом мучення заподіяв тліючим недопалком цигарки рану в області передньої черевної стінки, наслідком загоєння якої став рубець передньої черевної стінки. Дане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень. Внаслідок даного тілесного ушкодження ОСОБА_12 відчувала сильний фізичний біль, як під час його утворення, отримання, так і в подальшому у процесі загоєння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом мучення з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним.

У невстановлений досудовим розслідуванням день та час у період часу з грудня 2017 року по 20 січня 2018 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, з метою заподіяння сильного фізичного болю та тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, діючи повторно, завдав не менше одного удару невстановленим досудовим розслідуванням предметом в область голови малолітньої ОСОБА_12 , чим наніс тілесне ушкодження у вигляді хронічної субдуральної гематоми над випуклою поверхнею правої скронево-потилично-тім`яної долей головного мозку, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок даного тілесного ушкодження ОСОБА_12 відчувала сильний фізичний-біль, як під час його утворення, отримання, так і в подальшому.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 121 КК України, як, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно, та як умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_12 , тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період січня-лютого 2018 року ОСОБА_9 , у будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, діючи повторно, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_12 шляхом прикладання фізичної сили (викручування) до верхніх кінцівок та виведення їх за межі анатомічної рухливості заподіяв ОСОБА_12 закритий перелом середньої третини лівої плечової кістки, наслідком загоєння якого є кісткова мозоль у цій ділянці, який згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Внаслідок даного тілесного ушкодження ОСОБА_12 відчувала сильний фізичний біль, як під час його утворення, отримання, так і у подальшому у процесі загоєння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно.

У невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 13 по 17 березня 2018 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, діючи повторно, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_12 шляхом нанесення ударів невстановленим досудовим розслідуванням предметом по різним частинам тіла, заподіяв малолітній ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді садна лівого коліна, множинних синців обох навколососкових ділянок, синців лобкової ділянки, синця правого стегна, синця лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень. Під час отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 відчувала сильний фізичний біль.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно.

У період часу після заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому середньої третини лівої плечової кістки, у проміжок часу з невстановленого досудовим розслідуванням дня та часу січня-лютого 2018 року по 20 березня 2018 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, діючи повторно, під погрозою застосування тілесних ушкоджень до матері ОСОБА_12 ОСОБА_13 , перешкоджав наданню своєчасної та кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_12 , внаслідок чого загоєння закритого перелому середньої третини лівої плечової кістки завершилось кістковою мозолю в цій ділянці. Крім того, у період з грудня 2017 року по 20 березня 2018 року ОСОБА_9 під погрозою застосування тілесних ушкоджень до матері ОСОБА_12 . ОСОБА_13 , з метою покарати ОСОБА_12 за дії, скоєні нею, забороняв своєчасно годувати малолітню дитину та з цією метою закривав її ротову порожнину сторонніми предметами, спричиняючи малолітній дитині фізичні страждання, зумовлені відчуттям голоду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно.

У невстановлений досудовим розслідуванням день та час, у період з 18 по 20 березня 2018 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_12 , оскільки малолітня ОСОБА_12 не слухалась його, відмовлялась рахувати та називати його по імені на його вимогу, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_12 , діючи повторно, шляхом нанесення ударів невстановленим досудовим розслідуванням предметів по різним частинам тіла, заподіяв малолітній ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців обох кистей рук, синця лівого стегна, синця лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У цей же період часу ОСОБА_9 , шляхом нанесення ударів малолітній ОСОБА_12 в область голови заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обох губ, саден носу, синців волосистої частини голови, синця мушлі правого вуха, множинних синців та саден обличчя. Під час отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 відчувала сильний фізичний біль.

18 березня 2018 року близько 20 години ОСОБА_9 передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої та бажав їх настання, стискав у кулаці мобільний телефон, завдав ним не менше 3 ударів в область голови малолітньої ОСОБА_12 , чим наніс тілесні ушкодження у вигляді субдуральної гематоми над випуклими поверхнями лобно-тім`яних долей обох півкуль, крововиливів в м`які тканини голови лобно-скроневої ділянки справа.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у період з 18 по 20 березня 2018 року ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо-черепної травми (субдуральна гематома над випуклими поверхнями лобно-тім`яних долей обох півкуль, крововиливи в м`які тканини голови лобно-скроневої ділянки справа, множинні садна обох губ, садна носу, синці волосистої частини голови, синець мушлі правого вуха, множинні синці та садна обличчя), яка є єдиним багатокомпонентним ушкодженням, в сукупності за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

20 березня 2018 року, в проміжок часу між 14-16 годинами малолітня ОСОБА_12 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , померла внаслідок набряку головного мозку, що виник в результаті комплексу закритої внутрішньочерепної травми.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно, та умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.

У невстановлений досудовим розслідуванням час з початку січня по кінець лютого 2018 року ОСОБА_9 , у будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки малолітня ОСОБА_14 не слухалась його, діючи повторно, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_14 шляхом тушіння недопалку цигарки на лівій сідниці, заподіяв малолітній ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді рубців після загоювання опіків в області лівої сідниці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Під час отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_14 відчувала сильний фізичний біль.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно.

У невстановлений досудовим розслідуванням час з лютого по 14 березня 2018 року ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки малолітня ОСОБА_14 не слухалась його, діючи повторно, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_14 шляхом нанесення ударів невстановленим досудовим розслідуванням предметом по різним частинам тіла та шляхом підіймання рукою за волосся над поверхнею землі, заподіяв малолітній ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді саден, які загоюються, лівої вушної раковини та лівого стегна, крововиливів в склеру, крововиливів лоба, лівого передпліччя і правого стегна, крововиливів і саден, які загоюються, лівого крила тазу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; двох ділянок в області волосистої частини голови з відсутнім волоссям, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Під час отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_14 відчувала сильний (особливо сильний) фізичний біль.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно.

У період з 17 по 20 березня 2018 року у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_9 , в будинку за місцем свого проживання, розташованому по АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин до малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки малолітня ОСОБА_14 не слухалась його, діючи повторно, з метою заподіяння сильного фізичного болю ОСОБА_14 шляхом нанесення ударів невстановленим досудовим розслідуванням предметом по різним частинам тіла, заподіяв малолітній ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді саден правого променево-зап`ястного суглобу, правої половини грудної клітки по задній поверхні, крововиливів лівої кисті, правої половини грудної клітки по боковій поверхні, крововиливів і саден правого крила тазу, лівого стегна, правого стегна по задній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Під час отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_14 відчувала сильний фізичний біль.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто, умисне заподіяння фізичного болю шляхом інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчинені повторно.

Згідно висновку експерта № 69 від 30 березня 2018 року смерть ОСОБА_12 настала внаслідок набряку головного мозку, що виник в результаті комплексу закритої внутрішньо-черепної травми. Тілесні ушкодження у вигляді комплексу закритої внутрішньо-черепної травми, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Всі інші тілесні ушкодження сприяли настанню смерті.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_9 , який вину у вчинених діяннях не визнав, вказував, що не вчиняв дій, які зазначені в обвинувальному акті. Пояснював, що ОСОБА_15 була неадекватною незалежно від того, чи перебувала в стані алкогольного сп`яніння, чи була тверезою, часто била своїх дітей. Він не займався вихованням ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . У березні 2018 року, на прохання ОСОБА_15 , він возив ОСОБА_16 до костоправа. З 18 по 20 березня 2018 року він допомагав ОСОБА_18 рубати дрова та ремонтувати бус, а 20 березня того ж року він возив ОСОБА_15 в м. Ніжин для переоформлення банківської картки, повернувся після 12 години, бачив, що ОСОБА_15 вибігала на вулицю по сніг, витирала ним руки ОСОБА_16 . Дитині було погано, викручувало руки. Про смерть ОСОБА_16 йому повідомила співмешканка. У цей час він перебував у ОСОБА_19 . Не заперечував те, що у березні 2018 року ОСОБА_20 познайомилася із глухонімим, який деякий час проживав та ночував у будинку;

- свідка ОСОБА_21 , який зазначив, що 20 березня 2018 року йому, як сільському голові, повідомили, що у будинку АДРЕСА_2 померла ОСОБА_16 . Опікунська служба придбала зазначений будинок для неповнолітньої ОСОБА_20 . Коли він прибув до господарствау будинку, у другій кімнаті, на килимку лежала гола дитина. На тілі дитини було видно синці, цяточки біля статевого органу, ліва рука була деформована у ліктьовому суглобі, ніжки були в синцях;

- свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні зазначила, що вона є рідною тіткою ОСОБА_16 по лінії батька. ОСОБА_23 співмешкала з її рідним братом, пила алкогольні напої, била брата. Невістка виховувала дітей погано, могла вдарити, матюкалася на них, могла залишити дітей на свекруху (інваліда), а повернутися наступного дня. ОСОБА_13 дружила з ОСОБА_20 ;

- свідка ОСОБА_10 , яка під час судового провадження зазначила, що з 10-15 грудня 2017 року ОСОБА_15 з дітьми стала проживати у її будинку. Вона та ОСОБА_13 їздили на роботу, діти залишалися з ОСОБА_24 , яка їх доглядала. ОСОБА_16 упала з печі і ходила спотикалась. ОСОБА_23 била ОСОБА_16 . У січні 2018 року ОСОБА_23 з дочкою ходила забирати документи зі свого будинку, а коли повернулись, то у Вероніки лоб був червоний. ОСОБА_16 сиділа на горшку та плакала (кричала), а ОСОБА_23 вдарила дочку телефоном. 12 січня 2018 року ОСОБА_23 кинула дочку на горщик і та упала. Красуля ОСОБА_25 не бив. У березні місяці її двоє діб тримали в кабінеті поліції, розказали про те, що і як треба говорити, документи в поліції підписувала, не читаючи їх. Прокурор навчив її, що потрібно говорити;

- свідка ОСОБА_26 , яка під час судового провадження зазначила, що 12-15 грудня 2017 року до них у будинок прийшла ОСОБА_13 , просила, щоб ОСОБА_27 відвіз її у місто для зняття грошей з картки. Останній возив ОСОБА_23 та ОСОБА_28 у місто, де було знято кошти та придбано випивку, яку розпивали всю ніч. По добавку їздили, для чого викликали таксистів. ОСОБА_15 пропила гроші за одну ніч, стала проситися пожити у будинку. ОСОБА_13 та ОСОБА_28 влаштувались на роботу, у кінці грудня 2017 року отримали грошові кошти і зникли з дому, на роботу не ходили;

- свідка ОСОБА_29 , яка під час судового провадження зазначила, що з 2012 року знає ОСОБА_15 , як сусідку, мешкає у будинку АДРЕСА_3 . З грудня 2017 року соціальна служба хотіла відібрати дітей у ОСОБА_13 , а тому остання заховалась з дітьми у ОСОБА_28 , щоб не втратити кошти, які виплачували на дітей;

- свідка ОСОБА_30 , який під час судового провадження зазначив, що у лютому 2018 року познайомився та зустрічався з ОСОБА_28 , у березні того ж року чотири дні був у неї у гостях, там познайомився з ОСОБА_31 та ОСОБА_24 . У будинку проживала ОСОБА_13 зі своїми дітьми. Він бачив, що ОСОБА_9 часто бив малу дівчинку пальцем по носу (давав щиглі), у дівчинки йшла кров із носа. 18 березня 2018 року ОСОБА_32 взяв мобільний телефон та вдарив ним дівчинку по голові. ОСОБА_13 спостерігала, сама дочку не била. Він (свідок) приходив до поліції, сидів там два дні для того, щоб чесно розказати, що трапилось із дівчинкою;

- свідка ОСОБА_33 , який під час судового провадження зазначив, що він був понятим на слідчій дії, коли ОСОБА_20 розказувала, що ОСОБА_34 підкидав до стелі ОСОБА_16 , колов її голкою, тушив недопалки між ногами дівчинки. ОСОБА_28 розповідала самостійно говорила сама, ніхто їй не підказував;

- свідка ОСОБА_11 , який під час судового провадження підтвердив, що працював з обвинуваченим у таксі, у березні 2018 року возив дитину до лікаря-костоправа. ОСОБА_32 розповідав, що дитина впала зі столу, з дитиною трапляються випадки епілепсії.;

- свідка ОСОБА_13 , яка під час судового провадження зазначила, що підтримує свої показання, які були надані нею під час досудового розслідування та в суді під час допиту в порядку ст. 225 КПК України, стверджувала, що з середини грудня 2017 року до 20 березня 2018 року вона проживала з дітьми у своєї подруги ОСОБА_20 . ОСОБА_27 часто бив ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , мучив їх. ОСОБА_32 давав щиглі по носу ОСОБА_16 через те, що вона не говорила його ім`я, не вміла рахувати. Від ударів по носу у ОСОБА_16 йшла кров з носа;

- свідка ОСОБА_10 , яка була допитана в порядку ст. 225 КПК України, суть яких зводиться до того, що 18 та 20 березня 2018 року ОСОБА_32 мучив ОСОБА_16 , давав їй щиглі, бив телефоном по голові, після чого дитина плакала. Свідками цього були вона, ОСОБА_13 та ОСОБА_35 . ОСОБА_32 бив дитину через те, що вона не казала, як його звати, чи як звати собаку, котика, чи як звати його сина. 12 лютого 2018 року ОСОБА_16 лежала біля ОСОБА_36 , він взяв її за руку, смикнув, було чути хрускіт, в результаті чого поламав руку.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі слідчого експерименту від 21 березня 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_10 погодилася та розповіла, що з грудня 2017 року ОСОБА_13 з дітьми проживала в будинку АДРЕСА_2 . ОСОБА_27 систематично (після Нового року) спричиняв тілесні ушкодження ОСОБА_37 , яка вже ходила та могла розмовляти. Коли вперше ОСОБА_27 завдавав тілесні ушкодження ОСОБА_16 , то підняв її на руки та почав трусити, підкидати до стелі. ОСОБА_16 вдарялася головою об стелю. ОСОБА_32 викручував їй руки. Після цього у ОСОБА_16 залишилися синці на руках та обличчі. 5 лютого 2018 року ОСОБА_16 сходила в туалет у штанці, ОСОБА_32 розлютився та побив дитину, викручував їй руки та підкидав до стелі. У ОСОБА_16 був приступ епілепсії. Після цього вона не ходила, а лежала на ліжку. ОСОБА_32 вискубував волосся ОСОБА_16 та проколював її сідниці голкою. Про таке їй ( ОСОБА_20 ) розповіла ОСОБА_24 та ОСОБА_23 . 6 лютого 2018 року ОСОБА_16 лежала на ліжку та не вставала, але це дратувало ОСОБА_38 . Останній підходив до дитини та давав їй щиглі, бив по носику. 12 лютого 2018 року ОСОБА_16 лежала на ліжку біля ОСОБА_39 . Вітчим почав викручувати їй руки. Дитина заплакала. 18 березня 2018 року у вечірній час ОСОБА_16 сиділа в кімнаті біля дивану на горщику. ОСОБА_32 запитував: «Як звати дядю?». Дитина не відповіла. ОСОБА_32 розлютився, підійшов до дитини, тримаючи в руці мобільний телефон, наніс із зусиллям три удари в голову, в область лоба. У ОСОБА_16 з`явилася гематома на лобі. ОСОБА_32 щипав Вероніку в області паху, тушив недопалки об дитину. 20 березня 2018 року близько 13 години додому приїхали ОСОБА_32 та ОСОБА_40 . Вітчим підійшов до дитини, взяв її на руки та поставив перед собою. Дитина не хотіла говорити як його звати. Вітчим поклав дитину на підлогу, а сам став над нею та почав бити її руками по обличчю, наніс 5-6 ударів по щокам. Вероніку почав брати приступ епілепсії, почало викручувати ноги та руки. Вона ( ОСОБА_41 ) та ОСОБА_15 почали відразу мити дитину та натирати снігом;

- висновку експерта № СЕ-19/125-22/5078-ПС від 28 грудня 2022 року, з якого вбачається, що відповідно до наданих на експертизу відеозаписів слідчих дій від 20 та 21 березня 2018 року за участю свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в процесі відтворення нею обстановки та обставин подій відмічається її орієнтованість на спілкування та взаємодію, надання логічних, послідовних та уточнюючих відповідей, які часто були деталізовані, мали самостійну конструкцію та додаткові повідомлення в межах поставлених питань та згадуваних подій. Комунікативна діяльність ОСОБА_10 характеризується активністю, відсутністю яскравих емоційних реакцій та рівним психоемоційним фоном, схильністю надавати розгорнуті стверджувальні відповіді, самостійністю в описі досліджуваних подій. Невербальні прояви свідка ОСОБА_10 в ході відтворення нею обставин на місці подій відзначаються середньою активністю та розкутістю рухів, стійкістю уваги, орієнтацію на співрозмовника, помірною жестикуляцією, впевненим голосом, жвавим темпом мовлення, який підвищується в ситуаціях емоційного залучення у події, про які повідомляє. При відтворенні подій ОСОБА_10 достатньо активна, проявляє самостійність, супроводжує свої відповіді на питання демонстраційними жестами, вказівними рухами, стверджувальними та заперечувальними рухами головою. Невербальні реакції, які супроводжують відповіді, співвіднесені з ситуацією. Дані психологічні особливості та реакції свідка ОСОБА_10 властиві для самостійного відтворення подій. На наданих на експертизу відеозаписах слідчих дій від 20 та 21 березня 2018 року за участю свідка ОСОБА_10 відсутні ознаки неправомірного психологічного впливу на неї з боку слідчих та інших учасників слідчих дій;

- протоколі огляду місця події від 20 березня 2018 року, з якого вбачається, що місцем проведення огляду є будинок АДРЕСА_2 . У другій кімнаті на підлозі лежить покривало, на якому наявний труп дитини жіночої статі, лежачи на спині;

- протоколі огляду місця події від 20 березня 2018 року, згідно якого 20 березня 2018 року у службовому кабінеті № 303 Ніжинського РВП ОСОБА_24 добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Nokia RM 1011» у корпусі чорного та білого кольору. Зі слів ОСОБА_42 18 березня 2018 року саме цей телефон ОСОБА_32 тримав у своїй руці та завдав ОСОБА_37 три удари по голові;

- протоколі слідчого експерименту від 21 березня 2018 року згідно якого ОСОБА_13 добровільно розповіла, що проживала з дітками у будинку, в якому мешкали ОСОБА_34 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 . ОСОБА_32 бив ОСОБА_16 тоді, коли дочка не хотіла ходити на горщик, коли плакала, коли сиділа на горщику. Вона бачила, що ОСОБА_32 бив дочку ложкою, телефоном та запальничкою. 18 березня 2018 року у вечірній час ОСОБА_16 сиділа на горшку, ОСОБА_32 тримав у правій руці мобільний телефон, наніс декілька ударів дочці по голові зверху у лоб. Два рази ОСОБА_32 наносив удари запальничкою. Після завданих ударів ОСОБА_16 дуже сильно плакала. Після завданих дочці тілесних ушкоджень на лобі у ОСОБА_16 був синяк, зверху на голові було напухле місце. 20 березня 2018 року ОСОБА_32 положив ОСОБА_16 на підлогу, почав бити її по обличчю, по щокам. Вона хотіла забрати дитину, але ОСОБА_32 відповів, що «забереш дитину», як він поїде. У ОСОБА_16 була зламана та перемотана рука, вона про це не знала. На її запитання про те, що трапилось, ОСОБА_43 та ОСОБА_34 відповіли, що дочка упала. ОСОБА_45 ходила вільно, а після того, як ОСОБА_34 її потрусив (брав за ноги та трусив), ОСОБА_16 перестала ходити. Красуля ОСОБА_34 давав ОСОБА_16 щиглі по носу. Після того, як ОСОБА_32 потрусив дитину, з ОСОБА_16 стався припадок епілепсії, очі ОСОБА_16 дивилися у різні сторони. Красуля колов її дочку голкою по ногах. З грудня 2017 року по березень 2018 року ОСОБА_46 бив Вероніку об плитку головою та потилицею. Він (Красуля) карав Вероніку, наказував стояти біля стіни, піднявши руки догори, в той час, коли одна рука була пошкоджена;

- висновку судово-психіатричної експертизи № 251 від 26 квітня 2018, з якого вбачається, що у ОСОБА_9 на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється не виявлено клінічних ознак психічного захворювання, і він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на цей час. У ОСОБА_9 на період часу з 1 грудня 2017 року по 20 березня 2018 року мали місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, але він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 за своїм психічним станом на теперішній час може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення, і примусові заходи медичного характеру йому не показані;

- висновку судово-психіатричної експертизи № 252 від 26 квітня 2018 року згідно якого у ОСОБА_9 мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності. У теперішній час утримання відповідне лікування йому не показане;

- висновку судово-медичного експерта № 31 від 7 травня 2018 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості. Зважаючи на кількість і взаєморозташування всіх виявлених на трупі ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, остання могла отримати не менш ніж 40 травматичних дій, які були заподіяні у різні проміжки часу. ОСОБА_12 під час та після отриманих тілесних ушкоджень відчувала сильний (особливо сильний) фізичний біль;

- заяві ОСОБА_13 від 21 березня 2018 року про притягнення ОСОБА_47 до відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , 2013 року народження, шляхом заподіяння ударів руками, ногами, паском, шнуром від колонки та тяганням за волосся;

- висновку судово-медичного експерта № 63 від 30 березня 2018 року, з якого вбачається, що у малолітньої ОСОБА_14 мають місце тілесні ушкодження, заподіяні неодночасно та мають характер різної давнини (від 2-3 денної, 7-8 денної та 30 денної давнини);

- висновку судово-медичного експерта № 106 від 4 червня 2018 року згідно якого тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_14 , у вигляді саден, які загоюються, лівої вушної раковини та лівого стегна, крововиливів у склеру, крововиливів лоба, лівого передпліччя і правого стегна, крововиливів і саден, які загоюються, лівого крила тазу, спричинені за 7-15 днів до моменту обстеження 21 березня 2018 року. Ушкодження у вигляді рубців після загоєння опіків в області лівої сідниці за давністю відповідають 2-3 місяцям. Рубець, після загоєння рани в області правого тазо-стегнового суглобу міг утворитись у строк не менш ніж за один місяць до моменту обстеження.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 127 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_9 , так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим.

Позиція сторони захисту відносно непричетності ОСОБА_9 до інкримінованих подій не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду з огляду на наступне.

Показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , допитаної в порядку ст. 225 КПК України, підтверджуються обставини нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень малолітнім ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Крім того, згідно протоколу слідчого експерименту від 21 березня 2018 року, проведеного за участі ОСОБА_10 в ході його проведення свідок погодилася та розповіла про обставини завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_37 .

Також судова колегія бере до уваги, що відповідні показання свідків у кримінальному провадженні узгоджуються та підтверджуються проведеними у кримінально провадженні експертизами, щодо кількості, способу та часу виникнення тілесних ушкоджень у малолітніх потерпілих.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_10 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в сукупності з іншими дослідженими доказами, достовірність її показань підтверджується саме під час досудового розслідування, під час яких вона в установленому порядку повідомляла обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_37 , їх кількість, способи та місце, час доби, відповідні дати, що також підтверджується висновком експерта № СЕ-19/125-22/5078-ПС від 28 грудня 2022 року.

При цьому, місцевим судом обґрунтовано визнано, що вищевикладені обставини ставлять під сумнів правдивість її показань під час розгляду кримінального провадження по суті в суді та вірно оцінені, як намагання сприяти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності.

Також, судом першої інстанції оцінено показання свідків ОСОБА_48 , ОСОБА_26 та ОСОБА_11 , надані в судовому засіданні місцевого суду, як зайняття позиції, яка направлена на пом`якшення становища обвинуваченого. Такі висновки судова колегія вважає належним чином обґрунтованими у вироку та такими, що заслуговують на увагу.

Щодо твердження захисника про відсутність в даному кримінальному провадженні законного представника, то слід відмітити, що ОСОБА_49 визнана потерпілою та законним представником потерпілої ОСОБА_14 , про що вбачається з обвинувального акту.

Перевіряючи доводи захисника з приводу порушення судом таємниці нарадчої кімнати при ухваленні оскаржуваного вироку, колегія суддів ретельно перевірила такі доводи та дійшла наступного висновку.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 24 лютого 2020 року в справі № 128/2455/15-к (провадження № 51-7241 кмо 18), з урахуванням положень ст. 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Згідно з відповіді в.о. голови Носівського районного Чернігівської області на запит судді Чернігівського апеляційного суду, за результатами проведеної службової перевірки щодо дотримання таємниці нарадчої кімнати під час ухвалення вироку у кримінальному провадженні єдиний унікальний номер 740/3515/18 відносно ОСОБА_9 не встановлено фактів порушення таємниці нарадчої кімнати. У період з 4 серпня 2023 року по 18 серпня 2023 року, нові справи та матеріали судді ОСОБА_1 розподілялися в АСДС та передавалися йому для розгляду. Згідно пояснення помічника судді ОСОБА_50 та секретаря судового засідання ОСОБА_51 , у вказаний період у інших справах судові засідання суддею ОСОБА_1 не проводилися та процесуальні дії не здійснювалися. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру судових рішень у період з 4 по 18 серпня 2023 року суддею Киреєвим було постановлено ухвали: у справі №741/1403/23 (датована 4 серпня 2023 року); у справі 741/752/23 (датована 4 серпня 2023 року); у справі 741/1542/23 (датована 9 серпня 2023 року); у справі 741/886/23 (датована 13 серпня 2023 року) та постановлено вироку у справі № 741/3515/18 (датований 18 серпня 2023 року).

Разом з тим, 21 серпня 2023 року у справі № 741/1542/23 постановлено ухвалу, якою виправлено описку в ухвалі , яка датована 13 серпня 2023 року та зазначено дату постановлення - 21 серпня 2023 року, замість помилково зазначеної 9 серпня 2023 року. 20 вересня 2023 року у справі №741/886/23 винесено постанову, якою виправлено описку у постанові, яка датована 13 серпня 2023 року, та зазначено дату винесення постанови - 13 вересня 2023 року, замість помилково зазначеної - 13 серпня 2023 року.

Спростовуючи доводи захисника в цій частині, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що головуючий суддя, у період перебування в даному провадженні у нарадчій кімнаті, не постановлював рішення в інших справах.

Водночас, слід вказати про відсутність відомостей про те, що:

- головуючий суддя під час перебування в нарадчій кімнаті в даному провадженні спілкувався з особами, які брали участь у розгляді справи, чи з іншими особами, які могли бути зацікавлені у розгляді цієї справи;

- місцевим судом порушено таємницю нарадчої кімнати;

- розподіл нових справ та матеріалів якось вплинуло на об`єктивність та неупередженість суду при ухваленні оскаржуваного вироку.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи сторони захисту про порушення таємниці нарадчої кімнати, є такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Щодо доводів захисника про істотне порушення КПК України у зв`язку з оголошенням вироку за відсутності учасників судового провадження, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 КПК України, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав обвинуваченого, передбачених, зокрема, у ст. 42 КПК України, та спрямована на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.

Відповідно до КПК України судове провадження у суді першої інстанції це, зокрема, кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення і проголошення судового рішення.

Таким чином, для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 брав участь у всіх засіданнях під час судового провадження у першій інстанції, де висловлював свою думку з приводу висунутого обвинувачення, заявляв клопотання, брав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та звертався до суду з останнім словом. При цьому, згідно наявної в матеріалах кримінального провадження довідки секретаря судового засідання, на проголошення 18 серпня 2023 року вироку учасники судового провадження не з`явилися, провести судове засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Новгород-Сіверська УВП №31», в якій утримується обвинувачений ОСОБА_9 , не було технічної можливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Учасники судового провадження відповідно до ч. ч. 6, 7 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а у разі відсутності учасника судового провадження у судовому засіданні, копія рішення йому надсилається.

Системний аналіз процесуальних норм вказує на те, що вирок має бути складений в нарадчій кімнаті, а його повний текст повинен бути оголошений негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Проголошенням вироку після виходу з нарадчої кімнати, роз`яснення його змісту реалізовує конституційне положення, що визначене як основна засада судочинства гласність судового процесу.

Гласність і відкритість кримінального провадження в судах усіх інстанцій є важливою умовою неупередженого, всебічного і повного дослідження обставин кримінального правопорушення та ухвалення на цій основі законного, обґрунтованого і справедливого рішення. Така засада спонукає суддів та інших учасників судового розгляду добросовісно реалізовувати права та виконувати свої професійні обов`язки, суворо дотримуватися правил судочинства, етики взаємин між учасниками розгляду. Тобто засада гласності і відкритості кримінального провадження повинна забезпечити не лише прийняття судом обґрунтованого і законного рішення, а й обізнаність учасників кримінального провадження про мотиви і підстави прийняття такого рішення.

На виконання зазначених приписів, суд, після виходу з нарадчої кімнати 18 серпня 2023 року негайно проголосив вирок, незважаючи на відсутність учасників судового провадження в судовому засіданні. Копію вироку ОСОБА_9 , згідно інформації наданої ДУ «Новогород-Сіверська УВП №31» було надіслано 18 серпня 2023 року та негайно вручено останньому під розписку. Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не було порушено засад змагальності і відкритості кримінального провадження: вирок було проголошено негайно після виходу з нарадчої кімнати, учасники розгляду, у тому числі і засуджений знав про зміст ухваленого щодо нього вироку, отримав його копії та своєчасно оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

Таким чином, в даному конкретному випадку незабезпечення присутності ОСОБА_9 в залі суду під час проголошення вироку місцевого суду не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи встановлені під час судового провадження обставини, дослідивши вищенаведені докази у їх сукупності, і провівши їх детальний аналіз, перевіривши доводи сторони обвинувачення та захисту, показань обвинуваченого, свідків, надавши сторонам кримінального провадження усі процесуальні можливості надання доказів, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність у повному обсязі поза розумним сумнівом вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, його характеристику за місцем проживання, вік, стан здоров`я, сімейне положення. Прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання - відсутність судимості у порядку ст. 89 КК України і обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину щодо малолітньої дитини, вчинення злочину у присутності дитини, вчинення злочину з особливою жорстокістю і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання в межах встановлених санкціями інкримінованих статей та остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_9 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2023 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4