КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 20 березня 2025 року апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на вилучене 31.01.2025 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно а саме:

- 19 аркушів паперу з відтиском печатки «Україна Товариство з обмеженою відповідальністю «Гебрюдер Вайс» Ідентифікаційний код 33379209»;

- SSD диск (накопичувач) з написами ROG STRIX ARION REPUBLIC OF GAMERS;

- ноутбук Asus FX 707 s/n S4NRD015500148 із зарядним пристроєм;

- зовнішній жорсткий диск WDMyBook s/n WKIURGRX;

- мобільний телефон Iphone 16 Pro Max сірого кольору imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон Xiaomi M2007I3SG imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що арештоване майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді та не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Посилається на те, що протокол обшуку не містить відомостей про перешкоджання ОСОБА_5 в доступі до вилучених носіїв інформації, в тому числі шляхом ненадання відповідних паролей.

Внаслідок арешту належного ОСОБА_5 майна, порушено право на мирне володіння таким майном.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07 липня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001139,за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В клопотанні прокурора зазначено, що в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні також отримано відомості, що службові особи Державного закладу «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» (далі - ДЗ «ЛІТУ ім. Тараса Шевченка») протягом 2023-2024 років, з винагороду, сприяють громадянам України призовного віку в ухиленні від мобілізації шляхом їх зарахування на відділення аспірантури денної форми навчання, що дає змогу отримати відстрочку від мобілізації. При цьому, студенти аспірантури фактично не відвідують навчання, натомість завдання навчальної програми за них виконують працівники навчального закладу, створюючи видимість реального навчання аспіранта.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у вересні 2023 року завідувач кафедри української та зарубіжної літератури ДЗ «ЛНУ ім. Тараса Шевченка» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, запропонувала військовозобовязаному громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «фіктивно» вступити на аспірантуру до ДЗ «ЛНУ ім. Тараса Шевченка», на що він надав свою добровільну згоду.

Після зарахування ОСОБА_5 до аспірантури ДЗ «ЛНУ ім. Тараса Шевченка», службові особи вказаного навчального закладу скерували до ІНФОРМАЦІЯ_3 довідку про його навчання на денній формі навчання аспірантури, що надало змогу ОСОБА_5 отримати відстрочку від мобілізації.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші невстановлені особи, здійснили дії, які сприяють ОСОБА_11 та іншим громадянам України, що підлягають мобілізації, ухилятись від призову на військову службу під час мобілізації.

31 січня 2025 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого тимчасового виявлено та вилучено речі та документи.

31 січня 2025 року постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 , майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки вказані речі та документи є знаряддям вчинення злочину, предметом злочину та містять сліди кримінального правопорушення.

01 лютого 2025 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 направив поштовим зв`язком до Печерського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке виявлене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001139, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого детектив звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта, що вилучене майно не відповідає ознакам речового доказу є необґрунтованими, оскільки постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 вилучене за місцем проживання ОСОБА_5 , майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, з тих підстав, що вказані речі та документи є знаряддям вчинення злочину, предметом злочину та містять сліди кримінального правопорушення.

Також, прокурором у клопотанні зазначено, що в ході проведення обшуків частково оглянуто вказані мобільний телефон, флешносії та ноутбук. Встановлено, що у пам`яті частини вказаних гаджетів наявна інформація щодо навчання у навчальному закладі на аспірантурі та листування з працівниками навчального закладу, дозвіл щодо вилучення яких не наданий ухвалою, однак в сукупності можуть містити на собі сліди кримінального правопорушення, також збережені контактні номери інших осіб, які причетні до виділу. Також, на вказаних гаджетах наявні видалені файли, оглянути які в ході обшуку не представилось за можливе, у зв`язку із необхідністю залучення фахівців зі спеціальними знаннями, прийнято рішення про вилучення вказаних гаджетів.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

При цьому арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/5502/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Справа № 11сс/82/2401/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК