Справа № 638/7647/24
Провадження №1-кп/638/1485/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова об`єднане кримінальне провадження (ЄРДР №0000488 від 23.02.2024 року, ЄРДР №0001669 від 08.08.2024 року) стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, осіб на утриманні немає, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.01.2002 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, із застосуванням 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 16.04.2003 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 11.07.2006 на невідбутий строк 5 місяців 24 дні;

- 17.09.2007 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 13.11.2008 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання 30.05.2011;

- 25.07.2012 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі, 24.04.2013 звільнений по відбуттю покарання;

- 07.04.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, 70, ч. 4 ст. 185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 11.07.2017 по відбуттю покарання;

- 17.09.2020 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 21.07.2023 по відбуттю покарання;

- 07.06.2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 21.07.2023 по відбуттю покарання,

- 13 06.2024 року Київським районним судом м.Харкова за ч.4 ст.185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

05.11.2024 року Київським районним судом м.Ххаркова за ч.4 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

19 лютого 2024 року приблизно о 13 годині 20 хвилин, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 перебував у ресторані «Мафія» за адресою м.Харків, вул.Квітки Основ`яненка 7, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Після чого ОСОБА_6 направився підсобним приміщенням ресторану, зайшов до приміщення роздягальні та побачив жіночу сумку темного кольору, відкрив її та побачив там гаманець, в якому лежали грошові кошти у розмірі 10 600 гривень. Далі ОСОБА_6 , визначивши вищевказаний гаманець з грошима предметом свого злочинного посягання, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, будучи обізнаним про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України» та Закон України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого було внесено зміни Указом Президента України №734/2023 від 06.11.023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3429-ІХ від 08.11.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3564-ІХ від 06.02.2024 року, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв з жіночої сумки, яка стояла у роздягальні вищевказаного ресторану гаманець, який ніякої матеріальної цінності для потерпілої не несе, в якому лажали грошові кошти у розмірі 10 600 гривень, які належать потерпілій гр. ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_6 у період воєнного стан, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України» та Закон України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», до якого було внесено зміни Указом Президента України №734/2023 від 06.11.023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3429-ІХ від 08.11.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3564-ІХ від 06.02.2024 року, 06 серпня 2024 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, зайшовши до приміщення закладу «Провокатор Бар» за адресою м.Харків, вул.Сумська 19, побачив біля службового входу на полиці тумбочки сумку чорного кольору торгової марки «Jordan», всередині якої знаходилися бездротові навушники торгової марки «Apple Air Pods» моделі «2», а також готівка у розмірі 10 000 гривень, які належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та метою власного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи корисливим мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв у руки з вищевказаної полиці сумку чорного кольору, торгової марки «Jordan», всередині якої знаходилися бездротові навушники торгової марки «Apple Air Pods» моделі «2» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-24/24143-ТВ від 16.09.2024 року 1826 гривень 67 копійок, а також готівка у розмірі 10 000 гривень. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, обернувши вказане майно на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 11 826 гривень 67 копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що дату та час, зазначений в обвинувальному акті викрав у потерпілих майно, зазначене у обвинувальному акті. При цьому про введення в Україні воєнного стану йому було відомо. У скоєному кається.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, останній раз вироком Київського районного суду м.Харкова від 05.11.2024 року, неодноразово засуджувався до реальної міри покарання, вчинив кримінальне правопорушення протягом нетривалого строку після звільнення з установи виконання покарання, неодружений, не працевлаштований, осіб на утриманні немає, зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався, згідно досудової доповіді Новобаварського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого, даних досудової доповіді, того, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, та з урахуванням високого ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середнього ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, того, що він вчинив кримінальне правопорушення протягом нетривалого строку після звільнення з установи виконання покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за інкримінованою статтею у виді позбавлення волі. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Відомостей про речові докази суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за вироком Київського районного суду м.Харкова від 05.11.2024 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 (шести) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з 24.12.2024 року.

Зарахувати у строк покарання частково відбутий строк за вироком Київського районного суду м.Харкова від 05.11.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1893 гривень 20 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1