КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.02.2025 задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 07.04.2025, із забороною останньому без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/5561/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2142/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що під час досудового розслідування, у тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що підозрюваний ОСОБА_6 , вчинив дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Зважаючи на широке коло знайомств ОСОБА_6 , його численні особисті, ділові та інші зв`язки у лікарській сфері та з військовослужбовцями Міністерства оборони України, а також можливі зв`язки з представниками правоохоронних органів, у підозрюваного наявні відповідні можливості, які він зможе використати для того, щоб уникнути відповідальності або перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Будучи обізнаним про процедуру проходження особами ВЛК та, маючи зв`язки зі службовими особами військового шпиталю у місті Києві (НВМКЦ «ГВКГ»), підозрюваний, шляхом підкупу, погроз, тиску, тощо, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та на інших осіб, яким можуть бути відомі істотні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які ще не допитані в рамках даного кримінального провадження та не мають процесуального статусу.

Крім того, ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення або вчиняти інші злочини з корисливих мотивів.

На переконання сторони обвинувачення, застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та збільшує загрозу існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції м. Києві, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування укримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 16.05.2024 за ознаками

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше травня 2024 року, ОСОБА_10 познайомився з ОСОБА_6 та останній в ході бесіди повідомив про можливість посприяти у звільненні ОСОБА_10 з лав Збройних Сил України за неправомірну вигоду.

Так, 15.07.2024, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 через мобільний додаток «WhatsАрр», зв`язався з ОСОБА_10 , який проходить військову службу на посаді старшого водія зенітної батареї взводу зенітно-ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вищезазначеного законодавства, запропонував ОСОБА_11 надати неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США, за яку ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 та невстановленими службовими особами Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», приймуть рішення про визнання ОСОБА_11 непридатним до військової служби, що призведе до виключення останнього з військового обліку, а також повідомив, що необхідно розпочати фіктивне лікування в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», яке триватиме орієнтовно 120 календарних днів.

18.07.2024, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 через мобільний додаток «WhatsApp», дізнався від ОСОБА_6 , що останній домовиться з ОСОБА_13 , який проходить військову службу на посаді санітара у НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» та невстановленими слідством лікарями про дату та час проходження медичного огляду у вищевказаному медичному закладі, де його визнають непридатним до військової служби, за що ОСОБА_10 , згідно прохання ОСОБА_6 , необхідно надати останньому неправомірну вигоду у сумі 10 000 доларів США за вчинення вищевказаних дій.

У подальшому, ОСОБА_10 , реально сприймаючи протиправну вимогу ОСОБА_6 щодо надання останньому неправомірної вигоди, звернувся до правоохоронних органів та у подальшому, діяв з метою викриття злочинних дій ОСОБА_6 під контролем органу досудового розслідування.

18.08.2024 о 14 год. 32 хв., ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 та невстановленими досудовим розслідуванням службовими особами НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», активно сприяючи їм у вчиненні кримінального правопорушення шляхом підшукування засобів для вчинення злочину у вигляді осіб, які бажають за надання неправомірної вигоди скористатись протиправними послугами таких службових осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення, в порушення вищезазначених норм законодавства, перебуваючи на паркувальному майданчику поблизу торгово-розважального центру «Термінал», що розташований за адресою: Київська область: м. Бровари, вул. Київська, 31-6, одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 8700 доларів США (що станом на 18.08.2024 за курсом НБУ становило 357 902,34 грн.) за прийняття рішення в інтересах останнього у вигляді звільнення його з військової служби за станом здоров`я.

07.02.2025 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у проханні та пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з вимаганням, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

10.02.2025 старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 звернувся до слідчого суді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.02.2025 задоволено частково клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 07.04.2025, із забороною останньому без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на

виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Як убачається із оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про часткову доведеність існування зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Проте, на думку слідчого судді, клопотання органу досудового розслідування та додані до нього матеріали не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено тих обставин, що запобігти існуючим ризикам у кримінальному провадженні здатен лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, беручи до уваги його вік, майновий та сімейний стан, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Посилання прокурора на тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора з наведених підстав.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, самі по собі не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу, оскільки прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту не здатен запобігти вищевказаним ризикам.

Фактів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 з моменту повідомлення йому про підозру та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та спроб вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3