Справа № 211/1097/25
Провадження № 1-кп/211/419/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 р. м. Кривий Ріг

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора (у режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (у режимі відеоконференції) ОСОБА_4 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 23 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0016857 від 19.12.2024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, віськовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходить військову службу на посаді номера обслуги 2 мінометного взводу 5 мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді номера обслуги 2 мінометного взводу 5 мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 19.12.2024 о 09 год. 30 хв., перебуваючи за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , усупереч вимог ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, діючи в умовах воєнного стану, із прямим умислом, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, - відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 №1012 КСП-КОСТЯНТИНІВКА від 18.12.2024, доведене заступником командира 9 механізованої роти з психологічної підтримки персоналу НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_7 , згідно з яким солдат ОСОБА_4 повинен був до 10:00 годин 19.12.2024 службовим транспортом вибути за узгодженим маршрутом та прибути до 10:40 19.12.2024 в район очікування поблизу командно-спостережного пункту 9 механізованої роти поблизу населенного пункту Біла Гора, після прибуття до 11:00 19.12.2024 - зайняти у зазначеному місці оборонні позиції та діяти за вказівкою командира 9 механізованої роти. Вказаними діями ОСОБА_4 підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, які полягають в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

31 січня 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0016857 від 19.12.2024 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угоди прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 в присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 4 ст. 402 КК України з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, яке на підставі ст. 62 КК України замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та отримана згода обвинуваченого на його призначення.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Прокурор під час підготовчого судового засідання, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги норм КПК та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи. Наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, прокурору відомі та зрозумілі.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі, викладеному в обвинувальному акті від 31 січня 2025 року, суду пояснив, що розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку він уклав добровільно.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджене покарання.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними угоди.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, на підставі ст. 66 КК України є щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, на підставі ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб, є придатним для проходження військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

За таких обставин, з урахуванням двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, відсутності обставин, які обтяжують покарання, бажання обвинуваченого продовжити проходження військової служби та здійснювати захист Вітчизни, беручи до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, яка не віднесена до обмежень для застосування ст. 69 КК України, суд вбачає наявність фактичних підстав для призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами покарання з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, яке на підставі ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, слід замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання, яке узгоджено сторонами угоди, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України,правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість не виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

З урахуванням викладеного, суд, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 , та призначення узгодженої міри покарання.

Витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Крім того, 19.12.2024 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 20.12.2024 відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 16.02.2025 року включно з можливістю внесення застави.

У зв`язку із внесенням застави 26.12.2024 ОСОБА_4 був звільнений з під варти та з цього часу вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Враховуючи призначене обвинуваченому покарання, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити йому запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому підлягає зарахування попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 374, 394, 468-470, 472-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 31 січня 2025 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні №0016857 від 19.12.2024 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити узгоджене покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч 1 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один день позбавлення волі як один день тримання в дисциплінарному батальоні для військовослужбовців.

Врахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 19 грудня 2024 року по 26 грудня 2024 року включно.

Запобіжний захід у вигляді застави залишити до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили заставу, що не була звернена в дохід держави, повернути заставодавцю.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Матеріали кримінального провадження №0016857 від 19.12.2024 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №211/1097/25, провадження №1-кп/211/419/25.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 394 КПК України вирок може бути оскаржений:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вступна та резолютивна частина вироку проголошена 12 лютого 2025 року відповідно до ч.15 ст.615 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1