ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/64/25 Справа № 203/6921/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, утриманців не маючого, військовослужбовця військової служби на посаді стрільця 2-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою; у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги в частині обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, - обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі, враховуючи матеріальний стан підозрюваного, який забезпечить усунення ризиків, вказаних в клопотанні.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що ризик переховування від органів досудового слідства та суду обґрунтовано виключно тяжкістю покарання. Вказує, що ОСОБА_9 жодного разу не вчинив дії, які б свідчили про його намір переховуватися від органів досудового слідства чи суду. Матеріали не містять жодного доказу існування даного ризику, а саме: показань свідків, або документального підтвердження намірів переховування.

Звертає увагу, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає спільно з батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є пенсіонером і має ряд хронічних захворювань та потребує постійної допомоги, у зв`язку з чим потрібні гроші на лікування, проведення медичних обстежень та ліки. Підозрюваний ОСОБА_9 є єдиною працездатною особою у родині, оскільки його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше не судимий.

Сторона захисту зазначає, що підозрюваний з 13.03.2022 року добровільно за власним бажанням був мобілізований на посаду стрільця 2-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) в/ч НОМЕР_1 Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії у військовому звані "солдат"; з 28.03.2022 по 04.06.2022 виконував службово-бойові завдання в зоні бойових дій під час відсічі збройної агресії РФ; з 19.04.2022 по 28.04.2023 знаходився на лікуванні після отруєння парами азотної кислоти (діагноз: хронічний бронхіт в фазі загострення, дифузний гнійний бронхіт 3 ст. отримані під час бойових дій). Також має проблеми із серцем, через що повинен постійно проходити обстеження, приймати ліки та виконувати рекомендації лікаря. ОСОБА_9 має нагороду «За Доблесну Службу» від 11.08.2022 року та бажає продовжувати служити і захищати свою Батьківщину. Захисник вказує, що всі ці обставини свідчать про відсутність наміру втечі та про наявність міцних соціальних зв`язків.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, захисник зазначає, що клопотання не містить жодних доказів того, що ОСОБА_9 може вчиняти такі дії.

Захисник також вказує, що ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення є тотожним ризику переховування від суду з метою уникнення покарання. Заявлений ризик необґрунтований та не підтверджений доказами.

Сторона захисту вказує, що у клопотанні слідчого не обґрунтована неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу. Зазначає, що ОСОБА_9 зобов`язується своєчасно з`являтись у судові засідання, ніяким чином не впливати на свідків, спеціалістів, експертів у цьому кримінальному провадженні, не скоювати нові кримінальні правопорушення.

Захисник вказує, що суд першої інстанції не розглядав питання щодо можливості застосування застави як альтернативи триманню під вартою.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 січня 2024 року, в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що, беручи до уваги обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років, наявність ризиків вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК (можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, впливати на свідків у кримінальному проваджені), а також ураховуючи обставини, визначені статтею 178 КПК (відсутність хронічних захворювань, які б перешкоджали триманню під вартою), є підстави для висновку про те, що необхідним і достатнім для досягнення дієвості кримінального провадження, забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків є застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що раніше підозрюваний вже допускав нез`явлення на службу без поважних причин; ставлення підозрюваного до скоєного, суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених у ній підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався в повному обсязі.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві перебуває кримінальне провадження № 0003713 від 30.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

28 листопада 2024 року ОСОБА_7 в рамках вказаного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується наступними доказами, долученими до клопотання: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0003713 від 30.11.2024 року; повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення злочину; висновком службового розслідування від 17.10.2024 року; витягами з наказів № 257 від 23.09.2022 року, № 245 від 07.09.2022 року, № 289 від 09.10.2022 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_9 від 27.11.2024 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

За наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування останнього під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно із висновками слідчого судді, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та слідчим у судовому засіданні. Ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання; ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що підозрюваний, не з`явившись вчасно без поважних причин після вихідних днів до в/ч НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, фактично не виконував завдання покладені на нього, що потягло за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю.

Із вказаними висновками погоджується і колегія суддів, крім того звертає увагу, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_7 на початку повномасштабного вторгнення добровольцем став на захист Вітчизни та не має наміру покидати військову службу, хоче надалі захищати свою Батьківщину, жодним чином не зменшують наявні ризики, які зазначені у клопотанні слідчого, погодженому прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наведені вище підстави не переважають над тяжкістю повідомленої ОСОБА_7 підозри та очікуваннями суспільства та інших військовослужбовців у військовій частині у застосуванні заходів впливу державними органами у передбаченому законом порядку.

Щодо доводів апелянта про те, що слідчий суддя не обґрунтував неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 КК України.

Враховуючи це, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні визначення можливості внесення застави не відповідатиме засадам кримінального провадження та особливому характеру зазначеного кримінального провадження, яке вчинене в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії з боку росії проти України, а такий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку цього обвинуваченого.

При цьому також приймається до уваги, що згідно із матеріалами справи ОСОБА_7 не вперше самовільно залишає військову частину, та кримінальне провадження за ч. 5 ст. 407 КК України за фактом його неявки на службу без поважних причин у період з 22.08.2023 року до 03.11.2023 року перебуває у провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, що свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх усунення у менш обтяжливий спосіб, ніж безальтернативне тримання його під вартою.

Таким чином, слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даний час неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, що виключають можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, які у своїй сукупності зводяться до оспорювання вагомості встановлених ризиків та наведення міркувань, з яких, на думку апелянта, цьому підозрюваному має бути визначений менш суворий запобіжний захід або альтернативна застава, не свідчать про необґрунтованість ухвали слідчого судді або про порушення вимог процесуального закону, які б слугували підставою для її зміни або скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 182, 194, 405, 407, 413, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4