Справа № 359/857/21
Провадження № 1-кп/359/270/2025
У Х В А Л А

в порядку ст. 331 КПК України

14 квітня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією, в тому числі в режимі ВКЗ, в залі суду під час судового розгляду кримінального провадження № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2020 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України,

розглянувши клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

У провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

Прокурор в судовому засіданні 14.04.2025 року подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарань, які до нього можуть бути застосовані, може не з`являтися до суду, тобто обвинувачений може переховуватися від суду, а тому існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. На даний час, в ході проведення судового розгляду не встановлено офіційне місце роботи, і відповідно обвинувачений ОСОБА_4 , не має стабільного заробітку та постійного джерела прибутку, у зв`язку з чим існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, ризики, які були враховані судом при обранні стосовно обвинуваченого запобіжного заходу та під час продовження строку його дії, на даний час не втратили свою актуальність, тому вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної його поведінки. Прокурор вказав на наявність підстав для продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, із урахуванням характеризуючих даних про особу обвинуваченого та тяжкості кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, з подальшим існуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечувала проти продовження тримання обвинуваченого під вартою. В обґрунтування своїх заперечень, вважала пред`явлене обвинувачення необґрунтованим, а також вважала за можливе змінити запобіжний захід обвинуваченому із тримання під вартою на альтернативний, більш м`який, не пов`язаний з тримання під вартою. Так, на думку захисника обвинуваченого, стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а тому такі ризики відсутні, а також не доведено факт того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого. Окрім того, адвокат зазначила, що ОСОБА_4 уклав договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Орендодавцем є його колишні тесть і теща, з якими в нього по сьогоднішній день лишилися теплі стосунки, оплата оренди квартири на місць становить символічну суму у 100 грн. Захисник також наголосила на тому, що ОСОБА_4 перебуває в СІЗО з 17.10.2022 року, і поміщений в камеру з поліпшеними побутовими умовами, вартість якої складає 15 540 грн. на місяць. Також, через утримання ОСОБА_4 в СІЗО в нього зростає борг за аліментами, який на сьогоднішній день складає 2 057 616 грн. 74 коп.. оскільки він має 4 неповнолітніх дітей. Тож від тримання обвинуваченого під вартою страждають також його діти. На підтвердження зазначеного захисник надав письмові документи, зокрема: договір оренди від 27 03 2025 року, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01.09, 2023, копії свідоцтв про народження дітей, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов таких висновків.

Встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжує свою дію щодо обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.04.2025 року закінчується о 24.00 год. 14.04.2025 року.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як вбачається з п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Додатково, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, як вбачається з обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, зокрема, передбачене ч. 1 ст. 307 КК, відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Суд звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення судом здійснюватиметься після закінчення судового розгляду під час ухвалення вироку. Станом на 14.04.2025 року перелік доказів зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, є вагомим.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що також зазначає прокурор у поданому клопотанні.

При цьому, суд приходить до висновку, що забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігти існуючим ризикам, передбаченим п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може і застосування більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою.

На думку суду, щоб забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігти існуючим ризикам, до ОСОБА_4 достатньо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, встановлених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За результатами, встановлених у судовому засіданні обставин, та з урахуванням доводів, викладених стороною захисту та стороною, яка підтримує державне обвинувачення, суд прийшов до переконання, що після обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ступінь ризиків, які були встановлені судом, змінилися, а тому відносно нього можливо обрати менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив про те, що не має на меті переховуватися від суду та розуміє наслідки неявки на судові засідання виходячи з позиції сторони обвинувачення та зобов`язується не порушувати встановлені судом обов`язки.

Стороною захисту надано докази, відповідно до яких 27.04.2025 року ОСОБА_4 уклав договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Орендодавцем є його колишні тесть і теща, з якими в нього по сьогоднішній день лишилися теплі стосунки. Оплата оренди квартири на місяць становить символічну суму у 100 грн.

Окрім цього, захисник та обвинувачений в судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_4 видав власну книжку, яка продається за 2000 грн за екземпляр в соціальній мережі Інстаграм, у зв`язку з чим має можливість заробляти створивши Ютуб-канал, та монетизувавши його. Це надасть обвинуваченому змогу сплачувати бог за аліменти та утримувати своїх чотирьох дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у клопотанні обумовлений також наявністю іншого кримінального провадження, щодо якого наразі здійснюється судовий розгляд в Печерському районному суді м. Києва, де ОСОБА_4 також обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В той же час, на сьогоднішній день відсутній вирок суду у вказаній справі, який набрав законної сили, а отже діє правовий принцип презумпції невинуватості.

Крім того, суд враховує тривалість перебування ОСОБА_4 під вартою, відсутність таких ризиків, які б надавали підстави для подальшого тримання обвинуваченого під вартою в межах даного кримінального провадження.

Таким чином, із урахуванням того, що обвинувачений бере участь в судових засіданнях, надав свої покази, має належну процесуальну поведінку та суду не надано відомостей про невиконання ним обов`язків, передбачених частиною 7 статті 42 КПК України, та наміри реалізувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також з урахуванням наявності обставин, що впливають на визначення виду запобіжного заходу згідно статті 178 КПК України (а саме: обвинувачений має постійне місце проживання) суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є достатнім для нівелювання зазначених ризиків в кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177-178, 183, 184, 331, 350, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з визначенням наступних обов`язків: не залишати тимчасового місця проживання ( АДРЕСА_1 ) в період часу з 22.00 год. до 07.00 год. наступного дня; прибувати за викликом до суду в судові засідання в даному кримінальному провадженні; повідомляти про необхідність зміни свого місця проживання та засобів зв`язку; здати на зберігання до органів державної влади документи, що надають право на виїзд за межі території України; не виїжджати без дозволу суду за межі м. Києва та Київської області; не спілкуватися зі свідками в кримінальному провадженні № 0000130, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2020 року.

Термін дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та відповідних обов`язків становить до 24.00 год. 14.06.2025 року.

Ухвала суду про відмову у продовженні дії обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну останнього на більш м`який у вигляді домашнього арешту може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 16.04.2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1